ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 р. 	Справа № 520/12577/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Зеленського В.В. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 13.01.2020 по справі № 520/12577/19 за позовом             ОСОБА_1 до            Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до  Харківського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом   до   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати протиправними дії Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області,  які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% грошового забезпечення, в обмеженні максимальним розміром пенсії та невиплаті суми перерахованої пенсії за період з 01.01.2016;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром пенсії та виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016  без відстрочення та прив`язки до періодів, які встановлено постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018, однією сумою, з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з  90 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення з 01.01.2016.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії   ОСОБА_1 в розмірі 90% грошового забезпечення   за період з 01.01.2016 без відстрочення та прив`язки до періодів, які встановлено постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018, однією сумою, з урахуванням  раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 )  у розмірі 768, 40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване  рішення та прийняти нову постанову, якою  задовольнити  позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для обмеження пенсії максимальним розміром є помилковим, оскільки в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують  обмеження пенсії, починаючи з 01.01.2016. Також позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності у нього права на отримання компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованих сум підвищення пенсії за період з 01.01.16, оскільки право на таку компенсацію особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Заперечуючи проти доводів та вимог апеляційної скарги позивача, відповідачем подано відзив в якому, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)       справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Виходячи з розрахунку пенсії за  вислугою років, на час  призначення пенсії, основний розмір пенсії позивача  складав  90% грошового забезпечення. 
Виходячи зі змісту  матеріалів справи, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" ГУ ПФУ в Харківської області позивачу здійснено  перерахунок пенсії та  виплату перерахованої пенсії з 01.01.2016.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі довідки про грошове забезпечення відповідачем  було  проведено перерахунок  пенсії позивачу,  виходячи з  70% грошового забезпечення.
Не погодившись із такими діями відповідача та відмовою в проведенні перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що максимальний  розмір пенсії має обраховуватися із вказаного у довідці грошового утримання станом на 01.03.2018, але виходячи із розміру пенсії у відсотках, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір яких не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.  Суд також врахував, що законодавством не передбачено виплати пенсії належної позивачу частинами, а отже належним виконанням судового рішення у даному випадку є саме виплата перерахованої             суми  пенсії позивачу однією сумою.
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що розмір пенсії позивача після проведеного перерахунку буде обмежений у розмірі або строком та внаслідок таких протиправних дій відповідача буде порушено права позивача на належний розмір пенсії. Суд першої інстанції також дійшов висновку про передчасність вимог про нарахування компенсації втрати грошових доходів з огляду на те, що компенсація виплачується на нараховані суми доходу,  а   пенсія позивачу  в розмірі 90% грошового  забезпечення з 01.01.2016 відповідачем   не нараховувалась та фактично не виплачена. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а позивачка фактично оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Отже, в межах апеляційного перегляду надається правова оцінка законності та обґрунтованості рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог   про зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії  без обмеження максимальним розміром пенсії з нарахуванням компенсації за несвоєчасну виплату пенсії згідно Постанови Кабінету Міністрів № 159 від 21.02.2001 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".
Щодо позовних вимог позивачки про перерахунок пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно з ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII зі змінами, а саме: ч. 7 ст. 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 положення ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 20.12.2016 частина 7 статті 43 Закону № 2262-ХІІ втратила чинність.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Буквальне розуміння змін внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Це означає, що протягом 2017 року ст. 43 Закону № 2262-ХІІ не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Отже, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Даний висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 31 січня2019 року у справі №638/6363/17 та від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17.
Отже, з 20.12.2016 обмеження максимальним розміром пенсії позивача є протиправним.
Водночас, як вбачається з розрахунку пенсії позивача за період, починаючи з січня 2016 року,  пенсія  нарахована з обмеженням її максимального розміру в сумі 10740,00 грн (а.с. 20, 47).
Суд першої інстанції вказаним обставинам правової оцінки не надав, та, визнавши протиправними дії ГУПФУ в Харківській області в частині обмеження суми нарахування пенсії, не обґрунтував підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та не обмежувати суму нарахування.
В контексті розгляду цієї справи колегія суддів дійшла висновку про наявність в діях відповідача порушень прав позивача, які потребують судового захисту, адже з наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що відповідач при здійсненні виплати пенсії позивачці щомісячно здійснював її обмеження в межах граничної суми, що, на думку відповідача, було передбачено ст. 43 Закону № 2262-ХІІ.
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зазначеної частини позовних вимог ОСОБА_1 та вважає, що наявні підстави для їх часткового задоволення та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 20.12.2016 без обмеження пенсії максимальним розміром.
Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із ст. 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Згідно із статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (надалі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року (надалі - Порядок № 159) визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічний правовий підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа №336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№523/1124/17) та від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).
В межах розгляду цієї справи встановлено, що позивачу, під час здійснення перерахунку пенсії на підставі постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 не в повній мірі проведено перерахунок пенсії внаслідок заниження основного розміру виходячи із 70% грошового забезпечення, замість 90 %, а з 20.12.2016 року - внаслідок неправомірного обмеження її максимальним розміром. Тобто відповідачем було порушено строки виплати позивачу пенсії у належному розмірі, внаслідок чого позивач має право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів (суми пенсії).
Разом з тим, беручи до уваги вищенаведені норми права, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.
В даному випадку, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Слід також зазначити, що у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 по справі № 404/6317/16-а, від 18.09.2018 по справі № 522/535/17, від 25.10.2018 по справі № 420/1410/17 зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, враховуючи їх передчасність, оскільки відповідно до ст. 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
Отже, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплати компенсації спрямовані на майбутнє та є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.
За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивачки в цій частині.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального пава.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 20.12.2016 без обмеження пенсії максимальним розміром, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .   
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 по справі                                        № 520/12577/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії з 20.12.2016 без обмеження пенсії максимальним розміром.
Прийняти в цій частині постанову, якою  позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) починаючи з 20.12.2016 без обмеження пенсії максимальним розміром.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2020 року по справі № 520/12577/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Зеленський    Я.В. П`янова