Ухвала
іменем України
 
12 червня 2020 року
м. Київ
справа № 310/6880/18
провадження № 51-2637ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року й ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 у межах кримінального провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та  жительки АДРЕСА_1 , такої, що відповідно до ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та  жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз – за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2009 року за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з конфіскацією
частини майна,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.
 
Встановлені обставини
За вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня
2019 року ОСОБА_5  визнано винуватою і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 307 КК – на строк 6 років з конфіскацією всього майна; за ч. 3 ст. 321 цього Кодексу – на строк 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна.
Також за цим судовим рішенням визнано винуватим і засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 27 лютого 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника обвинуваченої ОСОБА_5 залишив без задоволення, а оскаржуваний вирок місцевого суду
від 19 серпня 2019 року щодо цих осіб – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженої через суворість, просить змінити судові рішення і, застосувавши положення
статей 69 і 77 КК, пом`якшити призначене покарання та на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням і покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону захисник не навів обґрунтування незаконності рішень місцевого й апеляційного судів, як він мав зробити відповідно до статей 413 і 414 КПК, не зазначив, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення статей 370, 374, ч. 3 ст. 404 та
419 цього Кодексу, а також ст. 50, 65, 69, 75, 307 і 321 КК у їх взаємозв`язку.
Захисник у касаційній скарзі конкретно не зазначив до якого із злочинів, вчинених ОСОБА_5 , слід застосувати положення ст. 69 КК.
Зміст касаційної скарги містить суперечливі вимоги. Так захисник указує на неправильну оцінку судами доказів, порушення права на захист, тиск з боку правоохоронних органів (без посилання на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону), проте одночасно просить пом`якшити призначене
ОСОБА_5 покарання.
Також захисник у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, наведених в його апеляційній скарзі, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року й ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3