П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 494/554/19	
Головуючий в 1 інстанції: Дєтков О.Я.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді - доповідача – Стас Л.В.
суддів – Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Березівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління Патрульної поліції м. Одеси роти №4 батальйону №3 лейтенанта поліції Нечитайла Дмитра Вікторовича, 3-тя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції,  про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до інспектора Управління Патрульної поліції м. Одеси роти №4 батальйону №3 лейтенанта поліції Нечитайла Д.В., 3-тя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову Серії ДП18 №483229 від 02.05.2019 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою його було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн. 
В обґрунтування позову вказав, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам. Належних та допустимих доказів правомірності прийняття оскаржуваної постанови матеріали справи не містять. Відповідачем не надано доказів перевищення позивачем швидкості руху саме в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год». Також на думку позивача, розгляд справи відповідачем на місці вчинення правопорушення є протиправним та таким що суперечить нормам ст. 258 КУпАП.  
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Скасовано постанову інспектора патрульної поліції 4 роти 3 батальйону 2 взводу Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Нечитайла Дмитра Вікторовича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №483229 від 2 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі – закрито.
В апеляційній скарзі, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Березівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року - скасувати та винести нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт зазначав про помилковість висновків суду першої інстанції щодо протиправності використання відповідачем під час вимірювання швидкості автомобілів приладів TruCam LTІ 20/20, а тому, на думку відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Позивач, ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, що ідентичні доводам викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються з висновками суду першої інстанції, зазначає про необгрунтованість апеляційної скарги, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції – відмовити, а рішення Березівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року –залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 02 травня 2019 року інспектор Управління Патрульної поліції м. Одеси роти №4 батальйону №3 лейтенант поліції Нечитайла Дмитра Вікторовича виніс відносно ОСОБА_1 постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії ДП18 №483229. 
Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 02.05.2019 року о 10.07 год., позивач, керуючи транспортним засобом марки «TOYOTA LAND CRUISER, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався автодорогою М-14 зі швидкістю руху 92 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження швидкості 50 км/год.», чим порушив вимоги п. «б» 12.9  Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 
Вважаючи протиправною постанову відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, у зв`язку з чим прийшов до висновку про скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Крім того, суд зробив висновок, що вимірювання швидкості транспортного засобу позивача здійснювалося засобом вимірювальної техніки TruCam LTІ 20/20, який є виключеним з Державного реєстру вимірювальної техніки, а тому застосування відповідачем даного приладу є протиправним.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке. 
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України “Про дорожній рух” від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).
Відповідно до ст. 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п.1.1. ПДР ці правила, відповідно до Закону України “Про дорожній рух”, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 2.3 “б” ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до пп. "б" п.8.4 ПДР України знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги. Згідно додатку №1 до ПДР України до знаків пріоритету віднесений дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено».
Відповідно до п. «б» 12.9 ПДР, водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У контексті даної справи це означає, що умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Крім того, згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху  його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого нею адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об`єктивного з`ясування компетентним суб`єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню.
З оскаржуваної постанови вбачається, що швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20, серійний  номер ТС000752. 
Стосовно висновків суду щодо правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, колегія суддів зазначає таке.
Судом першої інстанції зроблено висновок, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.
Необхідно зазначити, що можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20 може бути підтверджена виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку, який зазначає чи відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, а також свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки “Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20», проведення якої передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення ії результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193. Слід також зазначити, що лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови надання позитивних результатів їх повірки та відповідного експертного висновку. 
Проте, згідно матеріалів справи, зазначені докази правомірності, або неправомірності застосування  відповідачем Лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 в матеріалах справи відсутні, а тому на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо протиправності його застосування є припущенням та не відповідають дійсним обставинам справи.
Разом з цим, судом першої інстанції цілком обґрунтовано зауважено на тому, що відповідачем на вимогу ч. 2 ст. 77 КАС України не надано суду жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, відеозапису з відео реєстратору поліцейського, фотографії або роздруківки файлу з пристрою TruCam. В матеріалах справи такі докази відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Положеннями статей 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Як зазначалося вище, ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних, на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
На думку колегії суддів відповідачем не було доведено правомірність прийнятої постанови Серії ДП18 №483229 від 02.05.2019 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому судом першої інстанції обґрунтовано скасовано таку постанову.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про надання до суду роздруківку файлу з пристрою TruCam спростовуються матеріалами справи. Згідно матеріалів справи, до ухвалення судом першої інстанції рішення, відповідачем не були подані будь-які докази щодо правомірності оскаржуваної постанови. Не містять таких доказів матеріали справи і після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення. 
Слід також зауважити на тому, що таких доказів не надано апелянтом і до суду апеляційної інстанції на обґрунтування його скарги.
Отже, доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
У зв`язку з тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, однак це не призвело до неправильного вирішення справи по суті, резолютивна частина судового рішення підлягає зміні шляхом виключення посилань суду першої інстанції на протиправність застосування відповідачем Лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20.
Відповідно до ст. ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального права, проте неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, тому згідно ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, а рішення суду -  змінює.
Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 271, 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції –задовольнити частково. 
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року – змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання суду на протиправність застосування відповідачем Лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20.
В іншій частині рішення Березівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 30.04.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.