Справа № 343/2312/19 
Провадження № 22-ц/4808/499/20 
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Мелінишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого (суддя-доповідач)        Мелінишин Г.П.
       суддів:                                Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Долинського районного суду в складі судді Лицура І.М., ухвалене 06 лютого 2020 року в м. Долині Івано-Франківської області, в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18.02.2009 року між ними шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за ним. При цьому сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, яка визначає умови укладення договорів приєднання. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними договір, про що свідчить її підпис. Договором передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору з інформуванням про це позичальника. 
Позивач виконав свої зобов`язання з надання банківських послуг в повному обсязі.
Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, станом на 31.08.2019 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 23 353,50 грн. Зокрема: 622,04 грн - за тілом кредиту, 17 406,76 грн - по процентах за користування кредитом, 3 974,53 грн - за пенею та комісією, 250,00 грн штрафу (фіксована частина) та 1 100,17 грн штрафу (процентна складова). Тому просив задовольнити позов. 
Рішенням Долинського районного суду від 06.02.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 622,04 грн непогашеного тіла кредиту за кредитним договором №б/н від 18.02.2009 року та 1921,00 грн витрат по оплаті судового збору. 
При цьому суд виходив з того, що надані банком витяги з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на це відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому суд відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог, дійшовши переконання про обґрунтованість стягнення лише отриманого та непогашеного позичальником тіла кредиту. Крім того, не вбачав підстав для застосування позовної давності, оскільки внісши 27.08.2019 року черговий платіж на погашення боргу відповідачем перервано позовну давність.
Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу. 
Зазначає, що між сторонами було укладено кредитний договір, про що надано належні докази. Підписана ОСОБА_1 анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Правилами користування карткою складають договір про надання банківських послуг. В тексті анкети-заяви сторони погодили розмір відсоткової ставки 2,5% на місяць на залишок заборгованості, а також штраф в розмірі 250 грн та 5% від суми позову. Крім того, в день отримання картки відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», в якій визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5 % на місяць, порядок нарахування пені та розмір штрафів. Тому просила врахувати копію цієї довідки при розгляді справи в апеляційній інстанції.
На її думку, сторонами при укладенні кредитного договору досягнуті всі істотні умови, з огляду на що в суду не було підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Також посилається на практику Верховного Суду в подібних правовідносинах. За наведених обставин просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухваливши нове про задоволення позову в повному обсязі.
Ухвалою апеляційного суду від 27 березня 2020 року відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу банку залишено без розгляду.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду переглядається лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду в оскарженій частині не повністю відповідає вказаним вимогам.
Як правильно встановив суд першої інстанції, і це підтверджується матеріалами справи, 18.02.2009 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (в подальшому перейменоване на АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви, укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останній надано кредит на картковий рахунок. При цьому в заяві зазначено, що позичальник погоджується, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ними договір, підтвердженням чого є її підпис (а.с. 7 ). 
Відповідно, позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку заборгованості, в тому числі посилався на Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 8-12).
Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, станом на 31.08.2019 року загальна сума боргу за кредитним договором складала 23 353,50 грн. З яких: 622,04 грн - за тілом кредиту, 17 406,76 грн - по процентах за користування кредитом, 3 974,53 грн - за пенею та комісією, 250,00 грн штрафу (фіксована частина) та 1 100,17 грн штрафу (процентна складова). 
Посилаючись на те, що у заяві позичальника від 18.02.2009 року процентна ставка, а також інші істотні умови договору не визначені, а також враховуючи викладені в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 14-131 цс 19 від 03 липня 2019 року висновки щодо застосування норм права, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача частково, стягнувши лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 622,04 грн. 
В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується і відповідно не переглядається.
З висновками суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися, виходячи з наступного.
Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із положеннями статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК (в редакції на час укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
При укладенні з банком кредитного договору позичальник 18.02.2009 року підписала заяву-анкету, а отже, між сторонами існує кредитне зобов`язання, на підставі якого позичальник користувався платіжним засобом на умовах, викладених у цій заяві. 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.
На підставі частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтями 610, 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
Висновок суду про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості є помилковим, оскільки, відповідач, підписуючи 18.02.2009 року анкету-заяву погодилася з суттєвими умовами договору, які в ній визначені. Зокрема, що базова ставка за користування кредитом складає 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Також встановлена відповідальність у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш як на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутись до суду у формі штрафу у розмірі 250 грн та 5% від суми позову (а.с.7).
Відповідачем в ході судового розгляду не заперечувався факт підписання цієї заяви.
Наданим банком розрахунком заборгованості підтверджується, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 1 000,00 грн та на їх погашення періодично вносила платежі. Проте належним чином вчасно та в повному обсязі не виконувала умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка окрім, тіла кредиту, також включає заборгованість за процентами, пенею та комісією, а також штрафами.
Разом з тим судом не було належним чином досліджено ці докази та вирішено питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості перед позивачем.
А отже, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості за процентами та штрафом.
Враховуючи те, що зазначеною анкетою-заявою, яка підписана ОСОБА_1 , визначено розмір відсотків за користування кредитом, то вимоги банку в цій частині є обгрунтованими.
Разом з тим у відзиві на позов представником ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору здійснено 27.01.2010 року, а тому строк позовної давості сплив 27.02.2013 року.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Укладений між сторонами договір від 18.02.2009 року, умови якого зафіксовані у анкеті-заяві, підписаній позичальником, не містить строку повернення кредиту (користування ним), тому у відповідача до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.
Такий висновок Верховного Суду узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідно до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається, зокрема, вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Як вбачається з розрахунку відповідач здійснила погашення кредитної заборгованості 27.08.2019 року, тобто вчинила дії, що свідчать про визнання нею свого боргу. Таким чином, перервала позовну давність, про що зазначено судом першої інстанції при стягненні заборгованості по тілу кредиту. 
Жодною із сторін ця обставина не оспорена, а отже має преюдиційне значення. 
Заборгованість за процентами в сумі 17 406,76 грн розрахована банком до 09.08.2019 року. Відповідачем не оспорюється правильність такого розрахунку та не наводиться власний.
Враховуючи перерив позовної давності, колегія суддів вважає обгрунтованим стягнення процентів за користування кредитом за період із 09.08.2016 року по 08.08.2019 року, у межах загальної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, виходячи із розміру відсоткової ставки 2,5 % на місяць, погодженої сторонами при підписанні заяви - всього в розмірі 12 825,06 грн (17 406,76 грн - 4526,66 грн - (6,88 грн х 8 днів). При цьому враховується, що заборгованість за процентами станом на 31.07.2016 року становила 4 526,66 грн, а процентна ставка за один день станом на 31.08.2016 року - 6,88 грн. 
Натомість, у задоволенні позову в частині стягнення нарахованих процентів за користування кредитом за період з 31.03.2009 року по 08.08.2016 року належить відмовити , оскільки банк пропустив встановлений законом тривалістю у три роки строк позовної давності щодо цих вимог.
При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості щодо штрафу колегія враховує наступне. 
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Оскільки в підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку погоджено нарахування штрафів у розмірі 250,00 грн та 5% від суми позову, у випадку порушення строків виконання зобов`язань, враховуючи допущені відповідачем порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, колегія суддів вважає обгрунтованим часткове задоволення цих позовних вимог. А отже, з неї на користь банку належить стягнути 250 грн штрафу (фіксована частина) та 672,35 грн (процента складова), виходячи з задоволеної частини позовних вимог ((622,04 грн+12 825,06 грн) х 5%).
Що стосується вимог про стягнення пені та комісії, то такі не передбачені умовами кредитного договору, і в їх задоволенні належить відмовити. Посилання при цьому на Тарифи банку, а також Умови та правила нададання банківських послуг не заслуговує на увагу, оскільки, за відсутності на них підпису позичальника, такі не є складовою частиною цього договору. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначена позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Щодо клопотання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про прийняття нових доказів, долучених до апеляційної скарги, то таке слід залишити без задоволення.
Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії на отримання вказаного доказу.
Як передбачено у статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі.
Таким чином, банк звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, зобов`язаний був надати всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки нормами цивільного процесуального законодавства тягар доказування лежить на позивачеві.
А отже копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 20.02.2009 року, яка долучена до апеляційної скарги, не може бути прийнята судом апеляційної інстанції як належний та допустимий доказ у справі з урахуванням вимог статті 367 ЦПК України.
Так, відповідно до положень цієї статті докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У зв`язку з тим, що банком не було надано докази неможливості подання суду першої інстанції довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 20.02.2009 року, судом апеляційної інстанції не може бути надана правова оцінка цьому новому доказу у справі.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
А отже, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 12 825,06 грн та штрафи - 250 грн фіксована частина, 672,35 грн процентна складова. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
За положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог: за подання позовної заяви в розмірі 1182 грн (1921 грн х 61,53 %) та апеляційної скарги в розмірі 1742,73 грн (2881,5 грн х 60,48%), а всього 2 924,73 грн.
Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Долинського районного суду від 06 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул. Грушевського 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570) 13 747,41 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.02.2009 року, з яких: 12 825,06 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, 250,00 грн штрафу (фіксована частина), 672,35 грн штрафу (процентна складова). 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул. Грушевського 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570) судові витрати в розмірі 2 924,73 грн, понесені у зв`язку із розглядом справи. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                        О.О. Томин
                                                                               Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови складено 01 квітня 2020 року