Ухвала
16 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 466/5452/13-ц
провадження № 61-5813ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Саницький Андрій Ігорович, на постанову Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчого провадженні у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 189 345 грн 41 коп.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено.
Замінено сторону у виконавчому провадженні щодо примусового виконання судового рішення від 13 листопада 2013 року у справі № 466/5452/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 189 345 грн 41 коп. та витрати з сплати судового збору в розмірі 1 893 грн 45 коп.
Замінено стягувача - Публічне акціонерне товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2019 року скасовано, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено частково.
Замінено стягувача - Публічне акціонерне товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у виконавчих листах, виданих 09 грудня 2013 року Шевченківським районним судом м. Львова на підставі рішення від 13 листопада 2013 року у справі № 466/5452/13-ц про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 189 345 грн 41 коп., а також витрат зі сплати судового збору в розмірі 1 893 грн 45 коп.
 
16 березня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Саницький А. І., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення в частині часткового задоволення заяви і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
 
У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення.
 
Як убачається з поштового конверту, касаційну скаргу здано на пошту 16 березня 2020 року, тобто з пропущенням строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнано неповажними. 
 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення заявник вказує про те, що в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови суду апеляційної інстанції. Повний текст постанови суду апеляційної інстанції вона отримала лише 12 лютого 2020 року, однак доказів на підтвердження зазначеної обставини не надає.
 
Також заявником не надано належних доказів на підтвердження факту невиконання судом положень статей 272, 386 ЦПК України щодо ненаправлення сторонам у справі копій судових рішень та того, що відповідач не отримував копію оскаржуваного судового рішення поштовим відправленням або в суді першої чи апеляційної інстанції (нарочно).
 
Наведені заявником причини, що призвели до пропуску строку на касаційне оскарження, не можуть бути визнані поважними, оскільки не підтверджені належними доказами.
 
Ураховуючи викладене, заявнику необхідно навести поважну причину пропуску строку на касаційне оскарження та надати докази на підтвердження підстав пропуску цього строку.
 
Крім того, частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Саницький А. І. не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначено конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Саницький Андрій Ігорович, на постанову Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 18 травня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
Якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, з наданням відповідних доказів, не буде подано особою у зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк