ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року	Львів	Справа № 500/2314/19 пров. № А/857/1528/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,  
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року (прийняте у м. Тернопіль суддею Баранюком А.З.; складене у повному обсязі 27 грудня 2019 року) в адміністративній справі № 500/2314/19 за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA403000/2019/001923/2 від 19 вересня 2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з рішенням відповідача про коригування митної вартості вона не згідна, вважаючи його протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки нею були надані документи, які повністю підтверджують фактурну вартість, яка і сплачена за придбаний автомобіль. Проте, відповідач безпідставно відмовив їй у митному оформленні ввезеного на митну територію України транспортного засобу (далі - ТЗ) за заявленою у митній декларації (далі також - МД) митною вартістю та необґрунтовано визначив митну вартість імпортованого ТЗ не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів. Вказує, що інспектор митниці не повідомив, які саме складові митної вартості були не підтвердженими. Також відповідач не проводив письмові консультації з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав та методу для визначення митної вартості ТЗ. Крім того, стверджує про невикористання відповідачем відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Галицької митниці Держмитслужби, яка вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права та наданням невірної правової оцінки обставинам справи. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду про те, що позивач при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару надав повний пакет документів згідно переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), не ґрунтуються на нормах законодавства та не відповідають дійсним обставинам справи. Під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками було згенеровано форми митного контролю та встановлено, що вартість ТЗ нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. На підтвердження заявленої ним митної вартості позивач надав лише рахунок-фактуру (інвойс) та не надав платіжних документів, що стосується оцінюваного товару та які можливо було б ідентифікувати із придбаним товаром та здійсненою операцією купівлі-продажу. Оскільки позивач документально не підтвердив числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість, до митного оформлення не подано повного пакету належних документів, визначених ч. 2 ст. 53 МК України, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів посадовою особою митниці було розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом та запропоновано надати документи: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Додатково надані декларантом документи, зокрема квитанція не містила інформації про рахунок-фактуру (інвойс), а тому не могла бути належним документальним підтвердженням заявленої митної вартості товару за основним методом. Вказує, що посадовими особами митниці у повній мірі були реалізовані повноваження, регламентовані статтями 53, 54, 55, 57 МК України в частині проведення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості, обґрунтованості підстав для витребування додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості імпортованого товару, митниця діяла в межах повноважень та у відповідності до вимог чинного митного законодавства України. Відтак, оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів є законним і обґрунтованим, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року проведено заміну Тернопільської митниці ДФС в порядку правонаступництва на Галицьку митницю Держмитслужби.

Представник позивача Нюня О.І. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції правильно та в повному обсязі дослідив докази, встановив всі обставини справи, що мали місце, і як наслідок, виніс рішення з урахуванням застосування всіх норм права щодо даних правовідносин, а тому просить залишити його без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Також він звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду з клопотанням та просив розглядати справу, призначену на 13.05.2020, без участі сторони позивача.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до частини четвертої статті 229 та частини другої статті 313 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13.09.2019 ОСОБА_1 придбала автомобіль Peugeot 508, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , календарний рік випуску 2016, вартістю 6700,00 євро, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойс) 2019383.
17.09.2019 уповноважена особа ТОВ «Рімексон» (далі - декларант) з метою здійснення митного оформлення придбаного за дорученням ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 автомобіля та підтвердження митної вартості товару подав до митного оформлення електронну вантажну МД типу  ІМ40ДЕ № UA403030/2019/016882, у графі 31 якої заявив до митного оформлення товар «автомобіль легковий PEUGEOT 508, бувший у використанні; тип кузова: універсал; колір: чорний; тип двигуна: дизельний; об`єм двигуна: 1560 куб. см; потужність: 88 кВт; номер кузова: НОМЕР_1 ; колісна формула: 4x2; календарний рік виготовлення: 2016; модельний рік: 2016; загальна кількість місць: 5. Торгова марка: PEUGEOT. Виробник: PEUGEOT/FR.». Одержувач вантажу - ОСОБА_2 (гр. 8 МД). Особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_1 (гр. 9 МД).
На підтвердження заявленої фактурної вартості ТЗ згідно графи 44 МД декларант надав: рахунок-фактуру (інвойс) - № 2019383 від 13.09.2019; декларацію про походження товару № ЕР791715 від 26.05.2016; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA20903/2019/71246 від 15.09.2019; свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 26.05.2016; внутрішній договір (контракт) доручення - НОА 397838 від 11.09.2019; договір про надання послуг митного брокера № T3-1353 від 13.09.2019; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 25.02.2002; інші некласифіковані документи - заява на посвідчення від 17.09.2019; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів № 0.0.1462920888.1 від 13.09.2019; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного ТЗ № UA.009.148639-19 від 16.09.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_4 від 06.04.2018.
Митну вартість вказаного ТЗ згідно граф 22, 42, 43 декларант самостійно визначив за основним методом - ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість автомобіля) - 6700 EUR (євро).

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» (надалі - АСМО «Інспектор») було згенеровано форми митного контролю: «103-1 Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби»; «105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів»; «106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».
АСМО «Інспектор» посадовій особі підрозділу митного оформлення визначено перелік необхідних до виконання митних процедур: «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для          визначення митної вартості за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта - EUR , вартість - 11 650,00».
Посадовою особою відділу адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання було розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом, а саме: уповноваженій особі декларанта направлено електронний лист, у якому зазначено, що у зв?язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось), відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України запропоновано надати документи: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України запропоновано надати (за наявності) такі документи: копію митної декларації країни відправлення, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

На вимогу митниці уповноважена особа декларанта додатково надала копію митної декларації країни відправлення № 19DE655113759037E5 від 15.09.2019 та квитанцію від 13.09.2019.
Також, листом від 19.09.2019 уповноважена особа декларанта повідомила митницю про те, що більше не може надати додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару, задекларованого по МД № UA403030/2019/016882 від 17.09.2019.

За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів посадова особа відділу адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 19.09.2019 № UA403000/2019/001923/2, яким було визначено митну вартість товару 10150,00 євро за резервним методом.
У графі 33 цього рішення вказано: «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» оскарженого рішення про коригування митної вартості зазначено: "Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, зокрема: на підтвердження заявленої митної вартості до митного оформлення подано рахунок-фактуру № 2019383 від 13.09.2019, однак здійснена комерційна операція (купівля-продаж) не може бути підтверджена вказаним рахунком-фактурою, оскільки даний документ підписаний лише однією із сторін. КТЗ був придбаний та ввозився на митну територію України посередником, згідно довіреності датованої 11.09.2019, проте купівля-продаж даного товару здійснено 13.09.2019, тобто без законних на те підстав; у квитанції про оплату відсутнє посилання на рахунок-фактуру. У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що інформація яка міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах вартість даного товару є значно вищою за заявлену декларантом. Відповідно митним органом розпочато процедуру консультації та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, якщо здійснювалось страхування, страхові документи, та додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України висновок про вартісні характеристики підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст. 57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно АСАУР 105-2, 106-2 нарівні 10 150,00 євро».

Вважаючи вказане рішення про коригування митної вартості товарів протиправним, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару надав повний пакет документів згідно переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України, які об`єктивно підтверджують заявлену декларантом митну вартість ввезеного ТЗ та безперешкодно піддаються обчисленню. З тих підстав він не прийняв доводи відповідача про сумніви у достовірності заявленого рівня митної вартості. Також суд надав критичну оцінку діям відповідача при взятті за основу для обрахунку митної вартості товару інформацію щодо вартості ТЗ, обрахованої згідно АСАУР 105-2, 106-2 на рівні 10 150,00 євро, вважаючи, що така не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Крім того, відповідач під час розгляду справи не надав жодних доказів того, що ціна імпортованого ТЗ є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням такого товару, що не зазначені у наданих позивачем документах, а відтак дійшов переконання про неправомірну відмову відповідача позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначивши митну вартість за другорядним методом, у результаті чого необґрунтовано та безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, зокрема, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За приписами частини першої статті 49 та частини першої статті 51 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами першою - другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; рахунок-фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, зокрема: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини перша - третя статті 53 МК України).

Разом з тим, статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 Кодексу).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Відповідно до частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За приписами частини першої статті 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Як видно з матеріалів справи, митну вартість імпортованого ТЗ, що вказана декларантом у МД, визначено за основним методом в сумі - 6700 євро, а до МД додано документи, які підтверджують заявлені відомості про митну вартість товару за основним методом, зокрема: рахунок-фактуру (інвойс) - № 2019383 від 13.09.2019; декларацію про походження товару № ЕР791715 від 26.05.2016; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA20903/2019/71246 від 15.09.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 від 26.05.2016; довіреність НОА 397838 від 11.09.2019.

Надавши правову оцінку рахунку-фактурі (інвойсу) від 13.09.2019 № 2019383, колегія суддів вважає, що вказаний інвойс, що виданий продавцем FE MOTORS, вул. Едуарда-Августа-Тиссена 22, 56170 Бендорф, містить всі необхідні дані продавця і покупця, інформацію щодо ТЗ - легкового автомобіля  марки: PEUGEOT, типу і моделі: 508 SW, номера кузова: НОМЕР_1 , а також щодо його ціни: 6700 євро. Вказаний рахунок містить реквізити щодо дати та номера, підпис і печатку продавця та інформацію про вид оплати: готівка, яка отримана 13.09.2019. Також містить відомість про неоподаткований вивіз (експорт) згідно п.п. 4, 6 № 1а Закону про податок з обороту.

Тобто, вказаний рахунок-фактура містить інформацію, яка піддається обчисленню про оплату та засвідчує вартість придбаного позивачем автомобіля в сумі 6700 євро.

Стосовно ж доводів митного органу про те, що рахунок-фактура підписаний лише однією із сторін, колегія суддів зазначає, що такі не приймаються до уваги, оскільки доданий до митної декларації рахунок містить підпис продавця та необхідні реквізити, як-от: найменування продавця та покупця,  марку та модель автомобіля, ідентифікаційний номер ТЗ, вартість зазначеного у ньому ТЗ, вид оплати та дані про отримання готівки.

Згідно з правовою позицією  Верховного Суду, викладеною  в постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 809/1884/16, посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Крім того, як встановлено судом, на вимогу митного органу позивач додатково надав копію МД країни відправлення № 19DE655113759037E5 від 15.09.2019 та квитанцію від 13.09.2019.

Досліджуючи квитанцію від 13.09.2019, встановлено, що суму 6700 євро від ОСОБА_1 за PEUGEOT 508 НОМЕР_1 отримано в місті Бендорф компанією «FE MOTORS», про що поставлено підпис та печатку.

Експортний товарно-супровідний документ MRN № 19DE655113759037E5 від 15 вересня 2019 року містить: дані щодо відправника/експортера, яким є Едуард Фендер, торгівля транспортирними засобами, вул. Августа Тиссена 22, 56170 Бендорф Німеччина; дані щодо товару: PKW PEUGEOT VF38EBHZTGL011869; дані щодо суми: 6700 EUR.

Отже, вказані додаткові документи також містять ідентифікуючі дані, які узгоджуються з рахунком-фактурою та містять усі числові дані, що піддаються обчисленню, є об`єктивними та дозволяють визначити митну вартість автомобіля  за першим методом - ціною договору (контракту).

Вказане спростовує доводи відповідача щодо неподання декларантом на підтвердження заявленої ним митної вартості за основним методом (ціною фактурної вартості товару 6700 євро) усіх документів, визначених ч. 2 ст. 53 МК України, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, що є обов`язковими при її обчисленні.

Колегія суддів вважає, що відповідач не довів, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підроби або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, не обґрунтовано та не доведено неможливість визначення митної вартості за основним методом.

Всупереч зазначеному, відповідач скоригував визначену позивачем митну вартість обумовленого ТЗ з 6700 EUR до 10150 EUR за резервним методом визначення митної вартості, взявши за основу для коригування відомості товару інформацію щодо вартості ТЗ, обрахованого згідно АСАУР 105-2, 106-2 нарівні 10 150,00 євро.

Така мотивувальна частина оскаржуваного рішення про коригування митної вартості не містить жодного обґрунтування чи відомостей про обставини виникнення ризику спрацювання АСАУР за кодами митних формальностей 105-2, 106-2.

При цьому, колегією суддів встановлено, що митний орган не конкретизував ні у вимозі про витребування додаткових доказів, ні в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, які саме відомості відсутні у поданих до митного оформлення документах, які, на його думку, підтвердили б задекларовану митну вартість імпортованого товару або які з поданих документів на підтвердження числового значення задекларованої митної вартості містять розбіжності, або не містять всіх відомостей, що підтверджують їх числові значення  митної вартості.

Стаття 362 МК України дає визначення аналізу ризику як систематичне використання органами доходів і зборів наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів, як правильно зауважив місцевий суд. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2019 при перегляді справи № 805/2713/16-а.

Окрім цього, автоматизована система аналізу та управління ризиками не є програмним продуктом, який містить інформацію про митну вартість імпортованих товарів, а спрямована виключно на те, що б застерегти посадових осіб митниці про ті митні формальності, які йому за необхідності доцільно провести для дотримання норм законодавства під час здійснення митного контролю.

При цьому, в оскаржуваному рішенні відсутні відомості щодо дати, номеру митної декларацій, за якою ввезено товар, оскільки згідно положень ч. 2 ст. 64 МК України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Також відсутні й відомості щодо комерційних умов поставки такого товару, дати ввезення (розмитнення) такого товару, найменування ввезеного товару, його технічних та інших характеристик (в т.ч. і щодо виявлених пошкоджень, пробігу, року випуску та кількості років перебування товару у фактичному використанні).

Адже вартість ТЗ окрім зазначених характеристик  залежить і від року його ввезення на митну територію України та часу перебування ТЗ в обігу. 

Відтак, наведені митним органом в оскаржуваному рішенні відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем ТЗ за резервним методом не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Зважаючи на викладене, використана відповідачем інформація при прийнятті рішення про коригування митної вартості за резервним методом згідно з покликанням на відомості АСАУР для визначення митної вартості не може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару. 

Разом з тим, відповідач не надав пояснень - яким чином він ураховував стан ввезеного позивачем ТЗ, а отже, не довів обґрунтованість визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом  ні нормативно, ні фактично.

Відсутність обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для скасування рішення про коригування митної вартості товарів, про що свідчить правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду № 826/28024/15 від 18.12.2018, № 815/1670/17 від 21.12.2018, № 813/663/17 від 18.12.2018, № 815/228/17 від 21.12.2018 та № 820/1436/17 від 18.12.2018.

Оскільки відповідач не довів належними до достовірними доказами як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, що імпортований позивачем товар не може бути розмитнений за основним методом, а також не довів, що товари, про які йдеться у системі АСАУР, співпадають за номенклатурою, технічними властивостями товару та умовами поставки, та іншими приведеними вище характеристиками, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року в адміністративній справ № 500/2314/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	
Постанова складена у повному обсязі 18 травня 2020 року.