ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/130/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 11 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення (п. 17 протоколу від 23.08.2019 р. № 119) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 3 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011) і постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975; зобов`язання прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, як інваліду 3 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивачем не подано повний перелік документів, зокрема тих, які засвідчують, що інвалідність позивача не є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю.
Апелянт просить звернути увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що 14.02.2017 р. йому вперше була встановлена ІІІ група інвалідності з 08.02.2017 р. до 01.03.2019 р. з причиною: травма, пов`язана з проходженням військової служби.
Натомість, 16.05.2019 р. позивачу з 01.03.2019 р. під час повторного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності з іншою причиною: захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.
Крім того, апелянт зауважує, що протоколом засідання Центральної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв від 15.02.2019 року № 384 свідоцтво про хворобу № 497 від 16.05.2016 р. відмінене.
Відтак, на думку апелянта, зміна причини інвалідності свідчить про виникнення права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги вперше з 01.03.2019 р. Крім того, на думку апелянта, у розумінні положень Закону № 2011 та Порядку № 975 отримання позивачем захворювання (а не поранення) встановлення причин та обставин не потребує.
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 13.04.2020 р. за вх. № 13362, у якому відповідач зауважує, що зміна причини інвалідності відбулася понад дворічний термін, відтак позивач має право на отримання ОГД за умови, якщо ним буде надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відповідач вважає, що суд першої інстанції вірно врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.04.2019 р. у справі № 822/220/18, які обов`язкові для судів нижчих інстанцій відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зважає на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до виписки до акту огляду МСЕК від 14.02.2017 р. серії 12ААА № 538362 позивачу з 09.02.2017 р. встановлена III група інвалідності на строк до 01.03.2019 р. Причина інвалідності – травма, пов`язана з проходженням військової служби.
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 16.05.2019 р. серії 12ААБ № 460088 позивачу встановлена IIІ група інвалідності з 01.03.2019 р. безтерміново. Причина інвалідності – захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.
Крім того, колегією суддів встановлено, що протоколом Центральної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв від 15.02.2019 р. № 384 постанову по причинному зв`язку захворювань за свідоцтвом про хворобу госпітальної ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 16.05.2016 р. відмінено.
За наслідками розгляду поданих позивачем документів пунктом 17 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 23.08.2019 р. № 112, відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
Підставою відмови у спірному рішенні зазначено, що заявником не подано документ, який свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачений п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Зазначено, що висновок Центральної ВЛК від 15.02.2019 р. № 384 не є документом, який свідчить про обставини поранення, про що зазначає Верховний Суд у рішенні від 10.04.2019 р. у справі № 822/220/18. Також вказано, що причина зміни групи інвалідності відбулась понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою КМ України від 25.12.2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок № 975).
Згідно п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Як свідчать матеріали справи, вперше позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності саме 09.02.2017 року, відтак цю дату слід вважати датою встановлення інвалідності первинно, в тому числі і за наслідками повторного огляду.
Щодо доводів позивача про відміну попередньо встановленої причини інвалідності колегія суддів звертає увагу на таке.
Повноваження ВЛК, порядок проходження медичного огляду і встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців, а також оформлення результатів такого огляду визначені Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міноборони від 14.08.2008 р. № 402 (Положення № 402).
Відповідно до пункту 1.1. Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
За змістом пункту 2.3.4 Положення № 402 ЦВЛК має право розглядати, переглядати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Пунктом 21.7 цього Положення передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), у якій зазначається, що військовослужбовець (військовозобов`язаний, резервіст) проходив військову службу (збори) в момент одержання поранення (контузії, травми, каліцтва). Детальне зазначення обставин отримання поранення (контузії, травми, каліцтва) у довідці обов`язкове. При цьому ВЛК бере до уваги оригінал довідки, складеної не пізніше ніж через 30 діб після одержання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва). На військовослужбовців за контрактом довідка оформляється у двох примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії задовільної якості указаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (військового лікувального закладу).
Постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення (пункт 20.7 цього Положення).
Відповідно до пункту 21.13 Положення № 402 за наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень).
Отже, за наявними в матеріалах справи доказами колегією суддів встановлено, що при повторному огляді позивача 16.05.2019 р. було змінено причинний зв`язок інвалідності на  захворювання, внаслідок чого попередня постанова скасована.
Водночас, колегія суддів зазначає, що залежно від ступеня втрати здоров`я інвалідність поділяється на три групи (I, II та III). Причинами інвалідності є: загальне захворювання, трудове каліцтво, професійне захворювання, інвалідність з дитинства; для військовослужбовців - поранення, контузія, каліцтво, одержані при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, чи захворювання, пов`язане з перебуванням на фронті, або каліцтво, одержане внаслідок нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, чи захворювання, не пов`язане з перебуванням на фронті, а в спеціально передбачених законодавством випадках - захворювання, одержане при виконанні обов`язків військової служби тощо.
Таким чином, в межах цієї справи встановлено, що скасування попередньої постанови ВЛК відбулось щодо формулювання причинного зв`язку шляхом заміни травми на захворювання.
З огляду на наведене, у вказаному спорі не йдеться про зміну групи інвалідності, а перевірці підлягає нормативне регулювання призначення та виплати одноразової грошової допомоги внаслідок зміни причини інвалідності.
Так у відповідності до п. 4 ст. 163 Закону № 2011 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Відтак з положень вказаного Закону вбачається, що законодавець пропонує ситуацію, у якій військовослужбовець може претендувати на виплату різниці у розмірі одноразової грошової допомоги.
В свою чергу, зміна саме причини інвалідності повинна мати вплив на такий розмір.
Водночас, як свідчать матеріали справи, зміна причини інвалідності до права позивача на отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги не призвела.
Відтак колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції щодо того, що посилання відповідача на вимоги ч.4 ст.163 Закону № 2011 є безпідставними.
Крім того, у відповідності до ч. 8 ст. 163 Закону № 2011 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
В той же час, за твердженням позивача, звернення останнього після 16.05.2019 р. за отриманням одноразової грошоової допомоги позбавило його обов`язку подавати відповідачеві відомості саме щодо причин та обставин отриманої ним травми, зокрема про те, що вона не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
З даного приводу колегія суддів звертає увагу на таке.
До 13.10.2018 р. Законом № 2011 дійсно було передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (ч. 1 ст. 164 Закону № 2011).
У вказаній нормі слово «захворювання» було відсутнім.
Натомість, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців» від 6 вересня 2018 року № 2522-VIII (набрав чинності 13.10.2018 р.) пункт 1 статті 164 після слів «поранення (контузія, травма або каліцтво)» доповнено словом «захворювання».
В той же час, у відповідності до ч. 9 ст. 163 Закону № 2011 порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Колегією суддів встановлено, що положення п. 11 Порядку № 975 щодо подання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) в частині доповнення словом «захворювання» змін не зазнали.
Проте, з огляду на вищу юридичну силу закону, колегія суддів позбавлена можливості застосовувати до спірних правовідносин положення п. 11 Порядку № 975.
Таким чином, станом на 01.03.2019 р. у відповідача наявні підстави вимагати від позивача документального підтвердження причин і обставин отримання захворювання.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст.   229,   308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                         В. Ю. Ключкович	
Суддя	                 А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 01.06.2020 р.)