Ухвала 

26 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 324/2102/16-ц
провадження № 61-3406ск20            
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,
 
встановив:
У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Позов мотивований тим, що 09 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_1 виникла домовленість про те, що остання продала, а він купив належну ОСОБА_1 на праві власності земельну ділянку в розмірі 5,2413 га, розташовану на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області.
Договір купівлі-продажу був оформлений у простій письмовій формі у зв`язку з тим, що на момент укладення договору в Україні діяв мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення.
Під час укладення договору купівлі-продажу відповідач запевнила його, що після скасування мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення вони звернуться до нотаріуса для його нотаріального посвідчення договору.
На виконання домовленості він передав ОСОБА_1 обумовлену договором суму у розмірі 7 860 доларів США, що станом на 19 жовтня 2016 року за курсом обміну становить 204 360 грн, на підтвердження чого відповідач підписала акт прийому-передачі від 09 жовтня 2014 року та передала йому Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №164839, виданий 10 квітня 2007 року Пологівським районним відділом земельних ресурсів.
Йому стало відомо, що у газеті «Пологівські вісті» №36(12108) за 08 вересня 2016 року у розділі «Вважати недійсними» надрукована інформація про втрату Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №164839, виданого 10 квітня 2007 року Пологівським районним відділом земельних ресурсів.
Вважає, що ОСОБА_1 намагається отримати дублікат зазначеного державного акту, оскільки вважає земельну ділянку своєю власністю.
Укладений між ними договір відповідно до частини другої статті 215 ЦК України є нікчемним в силу закону, а тому грошові кошти, отримані відповідачем від нього на підставі нікчемного правочину є безпідставно набутими та підлягають поверненню.
Відповідач у добровільному порядку повертати безпідставно отримані грошові кошти відмовляється.
На підставі зазначеного просив стягнути зі ОСОБА_1 на його користь безпідставно одержані кошти у сумі 7 860 доларів США, що станом на 19 жовтня 2016 року становить 204 360 грн.
Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2020 року рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 як спадкоємця ОСОБА_3 безпідставно одержані кошти у сумі 7 860 доларів США, що станом на 19 жовтня 2016 року еквівалентно 204 360 грн.
19 лютого 2020 року  ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2020 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, у якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Ціна позову у цій справі становить 204 360 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірівпрожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн * 100 = 210 200 грн). 
 
Посилання заявника на фундаментальне значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовної практики та її виняткове значення для нього є безпідставними, оскільки заявником не наведено логічного обґрунтування такого твердження.
 
Ураховуючи те, що оскаржувані судове рішення ухвалене у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ухвалив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                В. І. Журавель 
 
                                                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                                              М. М. Русинчук