Дата документу 20.05.2020 Справа № 326/1228/18

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 326/1228/18                                   Головуючий у 1-й інстанції: Каряка Д.О.
Провадження №22-ц/807/1759/20                                              Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача:                         Подліянової Г.С.,
суддів:                                                 Кримської О.М.,
                                                                Маловічко С.В.,
за участю секретаря:                           Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Лишенко Сергія Сергійовича на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Путько Вадима Ігоровича щодо опису та арешту майна та визначення його вартості, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

 
В лютому 2020 року представник ОСОБА_1 , адвокат Лишенко Сергій Сергійович звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Путько Вадима Ігоровича щодо опису та арешту майна та визначення його вартості, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог зазначив, що на виконанні у Приморському районному ВДВС знаходиться виконавчий лист №2/326/17/2019 виданий 28 березня 2019 року Приморським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 480 691,92 грн. по справі №326/1228/18.

25 січня 2020 року скаржник отримав поштою листи, підписані начальником ВДВС Гогунським С.І. від 17 січня 2020 року за №№3094,3097,3098,3100 «Щодо ознайомлення з результатами належної оцінки рухомого майна», в яких зазначено про те, що 03 грудня 2019 року та 07 травня 2019 року державним виконавцем Путько В.І. винесено постанови про опис та арешт майна боржника та 18 грудня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 було здійснено оцінку майна боржника.

Вважає таку оцінку заниженою та такою, що не відповідає рівню ринкових цін, така оцінка зроблена з метою більш швидкої реалізації майна в подальшому, що завдасть скаржнику та третім особам, які братимуть участь у проведенні реалізації нерухомого майна, значної матеріальної шкоди, яка може бути відшкодована за рахунок коштів з державного бюджету. 

На підставі зазначеного просив суд 1) визнати дії державного виконавця Путько В.І. щодо визначення вартості нерухомого майна протиправними; 2) визнати недійсними та протиправними звіти суб`єкта оціночної діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , складені 18 грудня 2019 року, а саме: звіт про неналежну оцінку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого вартість вищевказаного майна визначена в розмірі 74 140 грн.; звіт про незалежну оцінку 7/25 часток нежитлового приміщення їдальні бару, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого вартість майна визначена в розмірі 28 460 грн.; звіт про незалежну оцінку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого вартість майна визначена в розмірі 68 310 грн.; звіт про незалежну оцінку нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого вартість майна визначена в розмірі 132 430 грн.; 3) судові витрати покласти на державного виконавця Путько В.І.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року в  задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Путько Вадима Ігоровича щодо опису та арешту майна та визначення його вартості, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Лишенко Сергій  Сергійовичподав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, призначення суб`єкта оціночної діяльності та оцінка були проведені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України  «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім того,судом першої інстанції не взято до уваги посилання скаржника, що ним замовлено проведення оцінки об`єктів нерухомого майна у іншого суб`єкта оцінювання, з метою встановлення дійсної вартості майна боржника.

На електронну адресу Запорізького апеляційного суду надійшло клопотання державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Путько Вадима Ігоровича, в якому він просив розгляд справи проводити без його участі. 

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів ухвалила розглядати ти справу за відсутності державного виконавця Путько В.І. належним чином повідмленого про дату, час, місце розгляду справи та за наявності заяви про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає.        

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець під час виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні діяв у межах повноважень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, суду не надано доказів того, що заявник звертався з заявою щодо рецензування звіту про оцінку майна, а рецензентом зроблено висновки, що виконавцем проведена незалежна оцінка об`єкта всупереч правових вимог провадження професійної оціночної діяльності. На противагу оскаржуваним звітам про оцінку майна скаржник не надав жодних доказів того, що проведена оцінка не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки нерухомого майна, що звіти мають такі недоліки, що вплинули на остаточний результат оцінки.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що 10 січня 2019 року Приморським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення у справі №326/1228/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Зазначеним рішенням Приморський районний суд Запорізької області було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , заборгованість за договором позики в загальній сумі 475 932 грн. 60 коп., що в доларовому еквіваленті становить 17 200 доларів США, яка складається з заборгованості: 276 705 грн. 00 коп., що еквівалентно 10 000 доларів США - сума позики; 199 227 грн. 60 коп., що еквівалентно 7200 доларів США - відсотки за користування позикою.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 4 759 грн. 32 коп.

На виконання вищевказаного рішення Приморським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист, який було направлено разом з заявою про відкриття виконавчого провадження до Приморського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (нова назва: Приморський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 

У провадженні державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває відкрите виконавче провадження №58753184 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 480691,92 грн.

07 травня 2019 року постановою державного виконавця було здійснено опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: нежитлову будівлю,загальною площею 269,8 кв.м, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 7/ 25 часток нежитлового приміщення їдальні-бару, загальною площею 339,7 кв.м., яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

03 грудня 2019 року постановою державного виконавця було здійснено опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: житловий будинок,загальною площею 105,2 кв.м., який належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, загальною площею 96, 7 кв.м., який належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

10 грудня 2019 року на підставі ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості вказаного нерухомого майна. Таким суб`єктом є ФОП ОСОБА_2 

18 грудня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання - ФОП ОСОБА_2 , зроблено звіт про незалежну оцінку: нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - вартість вказаного майна визначена в розмірі 132430,00 грн.; 7/25 часток нежитлового приміщення їдальні-бару, яке находиться за адресою: АДРЕСА_2 вартість вказаного майна визначена в розмірі 28460,00 грн.; житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 - вартість вказаного майна визначена в розмірі 74140,00 грн.; житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 - вартість вказаного майна визначена в розмірі 68310,00 грн.

17 січня 2020 року Приморським районним відділом державної виконавчої служби було направлено повідомлення на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 за №№3094,3097,3098,3100 «Щодо ознайомлення з результатами належної оцінки рухомого майна», в яких зазначено про те, що 07 травня 2019 року та 03 грудня 2019 року державним виконавцем Путько В.І. винесено постанови про опис та арешт майна боржника та 18 грудня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 було здійснено оцінку майна боржника, а також повідомлено, що в разі незгоди з результатами визначення вартості майна суб`єктом оціночної діяльності згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» вони мають змогу оскаржити оцінку в судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання повідомлення.

Оскаржувані звіти про оцінку майна не рецензувались, письмового запиту відповідно до ст. 13 Закону України « Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» ОСОБА_1 та його представником подано не було.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Путько Вадима Ігоровича вбачається, що фактично скаржник не погоджується з проведеною оцінкою майна.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII"Про виконавче провадження" (далі - Закон України "Про виконавче провадження", або Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.
Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, та іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. 
Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).
Статтею 20 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Статтею 57 Закону № 1404-VIII передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.
У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.
Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.
У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.
Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.
У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.
Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.
Частиною першою статті 12 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі - Закон № 2658-III) встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
За змістом статті 3 Закону № 2658-III оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
За змістом пункту 2 частини другої статті 4 Закону №2658-ІІІ однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (стаття 13 Закону №2658-ІІІ).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження 18-18гс18) зроблено висновок, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. За змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.
Суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дійшов правильного висновку, що державний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та у спосіб, визначені діючим законодавством України.
При цьому, суд першої інстанціїх дійшов до вірного висновку, що в разі незгоди скаржника з проведеною оцінкою, не відповідності її вимогам нормативно- правових актів ОСОБА_1 мав право відповідно до ст. 13 Закону України « Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» направити письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), проте останнім такого письмового запиту подано не було. З відповідною заявою ОСОБА_1 не звертався і до держаного виконавця.
Доводи апеляційної скарги про те, що ренензування звіту про оцінку майна обов`язкове лише, якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 13 Закону України « Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльнісить» не позбавляє права ОСОБА_1 звернутися з відповідною письмовою заявою про здійснення рецензування звіту про оцінку майна. 
Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" та, відповідно до положень цього ж Закону, мав визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.
Таким чином, встановивши відсутність доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.
Державний виконавець правомірно залучив у виконавчому провадженні суб`єкта оціночної діяльності, яким визначив ФОП ОСОБА_5 , а недоліки чи необ`єктивність проведеної суб`єктом оціночної діяльності оцінки арештованого нерухомого майна не підтверджено належними та допустимими доказами.
       Доводи апеляційної скарги про те, що суб`єктом оціочної діяльності ФОП ОСОБА_5  при проведені оцінки , нерухоме майно ним не оглядалося не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджено відповідними доказами. 
Отже, жодних вимог щодо визнання незаконними дій (бездіяльності) державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, в тому числі щодо оцінки майна у скарзі не заявлено, а лише наявне опосередковане посилання на це в мотивах, якими заявник обґрунтовував скаргу, та які належним чином перевірені і спростовані судом першої інстанції.
Під час розгляду справи заявником не доведено, що залучення експерта та сама оцінка були проведені з порушенням Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про оцінку майна, майнових прав га професійну оціночну діяльність в Україні".
Посилання у апеляційній скарзі на те, що копія постанови про призначення експерта від 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 , як стороні виконавчого провадження, не надсилалась, є необґрунтованими, оскільки згідно встановлених судом першої інстанції обставин, державним виконавцем дотримано вимоги закону щодо повідомлення боржника про результати оцінки майна, відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження". 
При цьому, боржник не був позбавлений можливості заявити відвід суб`єкту оціночної діяльності під час виконавчого провадження, за наявності підстав, передбачених частиною четвертою статті 23 Закону України "Про виконавче провадження", проте таким правом протягом здійснення виконавчого провадження не скористався, а отже доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними. 
Колегія судді також зазначає, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків, а сам по собі звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна. 
Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні оцінки майна є порушення методики її проведення, не спростовують висновків суду про дотримання державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження", та не підтверджують неправомірність його дій, які полягали у врахуванні висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності, якого призначеного відповідною постановою.
Доводи апеляційної скарги про те, щро суд першої інстанції не надав оцінки Звіту про оцінку майна приватного підприємства « Оцінка ЮА» від 11 березня 2020 року , яка була проведена на замовлення ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки зазначеий звіт не був предметом дослідження судом першої інстанції, а був наданий ОСОБА_1 лише до апеляційної скарги. 

        Суд першої інстанції визначився в повному обсязі з характером спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги. 
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 є інвалідом першої групи та у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому судовий збір в розмірі 420.40 грн. за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Лишенко Сергія Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 11 березня 2020 рокуу цій справі залишити без змін.
Судовий збір в розмірі 420.40 грн за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 травня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С.                       Кримська О.М.              Маловічко С.В.