УХВАЛА

18 червня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/13926/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Стратієнко Л.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль"

на рішення Господарського суду міста Києва
(головуючий суддя - Пінчук В.І.)
від 12.12.2019
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Ходаківська І.П.; судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.)
від 12.02.2020

у справі №910/13926/19 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль "
до Акціонерного товариства "Київмедпрепарат"
про визнання векселя таким, що не має вексельної сили,

за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився;
відповідача - Задорожна Л.Г. ;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (далі - ПАТ  "Білоцерківська теплоелектроцентраль") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Київмедпрепарат" (далі - АТ  "Київмедпрепарат") про визнання простого векселя серії АА  №  1834144, зі строком платежу за пред`явленням, не раніше 09.06.2015, що складений в м. Києві 19.12.2008, з місцем платежу - м. Київ, на суму 32  000  000, 00 грн таким, що не має вексельної сили.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" посилається на те, що на векселі не правильно зазначено назву векселедавця.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 у позові відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що оспорюваний вексель містить всі необхідні реквізити векселедавця (зокрема, його найменування, ідентифікаційний код та адресу), за допомогою яких можна ідентифікувати особу. При цьому використання при написанні назви векселедавця ЗАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", а не ЗАТ "Білоцерківська ТЕЦ" як скороченої назви за Статутом, не свідчить про те, що векселедавцем за оспорюваним простим векселем є інша особа, а не позивач.

Крім того, згідно з приписами статті 75 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі назва векселедавця не є обов`язковим реквізитом простого векселя, оскільки відповідно до вказаної норми обов`язковим реквізитом є підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Отже, використання в оспорюваному векселі назви векселедавця: "ЗАТ  "Білоцерківська теплоелектроцентраль" не є підставою, з якою вимоги чинного законодавства пов`язують можливість визнання їх такими, що не мають вексельної сили.

Також, не може бути підставою для визнання вказаних векселів такими, що не мають вексельної сили, відсутність повного найменування особи, наказу якої необхідно платити, оскільки вимогами Уніфікованого закону не встановлено обов`язку зазначення саме повного найменування.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові 14.05.2019 у справі № 910/12179/17, яка ухвалена за результатами розгляду аналогічного спору за участю ПАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль".

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020, ПАТ  "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове, яким позов товариства задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду від 21.04.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 910/13926/19.

Підставою для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції з посиланням на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник зазначив відсутність висновку Верховного Суду з питань застосування норми права у спірних правовідносинах.

При цьому узагальнені доводи касаційної скарги зводяться до такого:

-суди попередніх інстанцій не врахували, що простий вексель не має вексельної сили, у зв`язку з тим, що на векселі не правильно зазначено назву векселедавця, що не відповідає статті 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, а отже в силу статті 76 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі такий вексель не має сили простого векселя;

-також суди попередніх інстанцій не врахували, що в порушення статті 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі на векселі не повністю зазначена назва того, кому або за наказом кого платіж повинен бути здійснений. На думку скаржника, назва має бути зазначена повністю, без будь-яких скорочень.

У відзиві на касаційну скаргу АТ "Київмедпрепарат" просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Разом з тим після відкриття касаційного провадження колегією суддів встановлено, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Так, у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/12782/17 та від 14.05.2019 у справі № 910/12179/17, прийнятих за результатами розгляду касаційних скарг ПАТ "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" з аналогічними доводами, викладено таку правову позицію.

Використання при написанні назви векселедавця ЗАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", а не ЗАТ "Білоцерківська ТЕЦ" як скороченої назви за Статутом, не свідчить про те, що векселедавцем за спірним простим векселем є інша особа, а не особа позивача у даній справі.

Згідно з приписами статті 75 Уніфікованого закону назва векселедавця не є обов`язковим реквізитом простого векселя, оскільки відповідно до вказаної норми обов`язковим реквізитом є підпис особи, яка видає документ (векселедавець). 

Використання в оспорюваному векселі назви векселедавця: "ЗАТ  "Білоцерківська теплоелектроцентраль" не є підставою, з якою вимоги чинного законодавства пов`язують можливість визнання його таким, що не має вексельної сили.

Також, не може бути підставою для визнання вказаного векселя таким, що не має вексельної сили, відсутність повного найменування особи, наказу якої необхідно платити, оскільки вимогами Уніфікованого закону не встановлено обов`язку зазначення саме повного найменування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

При цьому колегія суддів зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом» зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах «Ейрі проти Ірландії», п.24, Series A № 32, та «Гарсія Манібардо проти Іспанії», заява № 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, №  115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, № 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

З огляду на викладене, на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 у справі №  910/13926/19.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 910/13926/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                     В. Студенець

Судді                                                                                                                  О. Баранець

                                                                                                                           Л. Стратієнко