Постанова
Іменем України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа №  757/38269/19-ц
провадження № 61-2800св20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),  Жданової В. С., Ігнатенка В. М., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
відповідачі:   державне підприємство «Держтранс», ОСОБА_5 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу   ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року у складі судді Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2020 року у складі колегії суддів: Писаної Т. О., Приходька К. П., Журби С. О., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Державного підприємства «Держтранс» (далі - ДП «Держтранс»), ОСОБА_5 про визнання протиправними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ДП «Держтранс», ОСОБА_5 про визнання протиправними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнано неподаною та повернуто позивачам, відповідно до вимог частини третьої статті 185 ЦПК України.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована  тим, що  позивачами не виконано вимоги ухвали суду від 24 липня 2019 року, а саме у встановлений судом строк не сплачено судовий збір.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що виходячи із положень пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»у справах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачі від сплати судового збору не звільняються, оскільки позивачами недоліки позовної заяви усунуті лише частково, а саме судовий збір не сплачено, позовна заява в силу вимог частини третьої статті 185 ЦПК України вважається неподаною та повертається позивачам.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів 
 
07 лютого 2020 року ОСОБА_1 від свого імені та як представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3., ОСОБА_4. направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно якого позивачі з урахуванням предмету даного спору звільнені від сплати судового збору, оскільки частина друга статті 235 КЗпП України містить однозначний і категоричний припис, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, вимоги суду про сплату судового збору не ґрунтуються на законі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
У поданому 27 березня 2020 року відзиві, ДП «Держтранс» просить касаційну скаргу позивачів залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, а оскаржувані судові рішення, які є обґрунтованими та такими, що ухвалені із додержанням норм матеріального і процесуального права без змін.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»           № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України  підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення  суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, з огляду на наступне.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у липні 2019 року звернулися до суду з позовом до ДП «Держтранс», ОСОБА_5 про визнання протиправними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статей 175, 177 ЦПК України та надано позивачам десятиденний строк з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, а саме надання переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також  сплати судового збору.
 
23 вересня 2019 року позивачами частково усунуто недоліки позовної заяви, а саме приведено її у відповідність до пунктів 8, 9, 10 частини третьої                             статті 175 ЦПК України, натомість судовий збір не сплачено із зазначенням, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»вони звільнені від сплати судового збору.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2020 року,  позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ДП «Держтранс», ОСОБА_5 про визнання протиправними наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнано неподаною та повернуто позивачам, відповідно до вимог частини третьої статті 185 ЦПК України.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною четвертою статті  177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способом і строком їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
 
Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
За змістом наведених норм закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали суду про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали суду, але ухилилася від виконання вимог, зазначених у ній.
 
При оцінці доводів касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як позивачі не мають сплачувати судовий збір за подання позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Верховний Суд врахував таке.
 
Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
 
Судовий збір не повинен обмежувати право заявника на доступ до правосуддя, його розмір має бути розумним. Разом з цим судовий збір виконує роль обмежувального заходу, який попереджає подання необґрунтованих й безпідставних позовів та перенавантаження судів.
 
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
 
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір»судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.
 
Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
 
Отже, позивачі у справах за вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях справ: за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
 
Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України «Про оплату праці», а також розроблена відповідно до нього Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 (далі - Інструкція).
 
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці»заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці»та Інструкції заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.
 
Середній заробіток за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП  України) не є ані основною, ані додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною або компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто не входить до структури заробітної плати.
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
 
Предметом позову у цій справі є, зокрема майнові вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Ураховуючи  викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 185 ЦПК України, для визнання неподаною та повернення  позовної заяви позивачам у зв`язку із несплатою судового збору за подання позовної заяви в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
При цьому судами правильно застосовано положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»та частини третьої статті 185 ЦПК України.
 
За таких обставин, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення заявником цієї правової норми.
 
Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм матеріального та процесуального права викладений, зокрема, в постановах Верховного Суду               від 06 квітня 2020 року у справі № 243/9875/17 (провадження № 61-46715св18), від 31 січня 2020 року у справі № 361/3528/15-ц (провадження № 61-15577св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 243/9678/17 (провадження № 61-48081св18).
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Ухвалені у справі судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині  -  без змін.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 141, 400, 401, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	В. О. Кузнєцов  	
 	В. С. Жданова     	
 	В. М. Ігнатенко