ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10580/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                    Беспалова О.О., 
                                        Ключковича В.Ю.,
при секретарі судового засідання Гужві К.М.,
за участю учасників судового процесу:
від позивача: Мовчан І.А.,
від відповідача (апелянта): не з`явились,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації  про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі також - відповідач, Управління), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати дії суб`єкта владних повноважень відповідача Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації протиправними, а саме: інформаційну довідку Управління праці та соціального захисту населення від 18.04.2019 р. № 106-51-15/3194, та інформаційну довідку Управління праці та соціального захисту населення від 29.05.2019 року № 106-51-16/4141 і скасувати їх;
- визнати дії суб`єкта владних повноважень відповідача  Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації протиправними, (код ЄДРПОУ 37393782), протиправними і зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) заборгованість по невиплаченій допомозі на утримання сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період 01 квітня 2017 року по 01 червня 2019 ріку на суму 9913,50 грн. + 13221 грн. + 6609 грн., = 29743,50 грн. ( двадцять дев`ять тисяч сімсот сорок три гривні 50 коп.).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо не виплати ОСОБА_1 допомоги на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.04.2017 по 01.06.2019 протиправними. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.04.2017 року по 01.06.2019 року відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751.В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне дослідження судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вимоги апеляційної скарги мотивує, зокрема, тим що Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації лише призначає соціальну допомогу, проте будь-якого виду соціальної допомоги не здійснює.
Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого остання просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2020 року - без змін. Вказує, що судом першої інстанції було винесено обґрунтоване та законне рішення з урахуванням положень ст. 242 КАС України.
У судовому засіданні позивач підтримала доводи відзиву на апеляційну та просила суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив та про причини його неявки суду не повідомив.
Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України судова колегія визнала за можливе розглянути справу за даною явкою.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Подільської районної в м. Києві державної адміністрації з 2008 року як одержувач допомоги на дітей одиноким матерям, на неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16 січня 2017 року позивач звернулася до Управління із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям. 
13 лютого 2017 року відповідачем здійснено перевірку фактичного місця проживання матері з дитиною та отримання допомоги одиноким матерям та оскільки факт проживання матері з дитиною за вказаною адресою не було підтверджено, то виплату допомоги припинено з 01 квітня 2017 року.
18 травня 2017 року позивач знову звернулась до відповідача з заявою про призначення допомоги на шестимісячний термін. 
Водночас, оскільки факт проживання матері з дитиною за вказаною адресою виявилось неможливим, листом від 24 липня 2017 року № 10651-2049С ОСОБА_1 було повідомлено про те, що допомогу можливо буде призначити за умови документального підтвердження факту перебування дитини на лікуванні (оскільки під час перевірки фактичного місця проживання матері з дитиною ОСОБА_1 повідомила відповідачу, вона та її син знаходяться за санаторії на лікуванні).
Документів підтвердження факту перебування дитини на лікуванні позивачем до Управління надано не було. Проте, 08 грудня 2017 року позивач знову звернулась до відповідача з відповідною заявою про призначення їй державної допомоги одиноким матерям.
З огляду на те, що факт проживання матері з дитиною за вказаною адресою не було підтверджено, допомогу позивача не призначено, про що останню було повідомлено листом від 19 січня 2018 року № 10651-16/366.
Докази того, що позивач зверталась до відповідача з відповідними заявами протягом 2018 року в матеріалах справи відсутні. При цьому, учасники справи визнають ту обставину, що протягом 2018 року позивач з заявами про призначення їй відповідної державної допомоги не зверталась.
28 січня 2019 року позивач знову звернулась до відповідача з заявою про призначення їй державної допомоги одиноким матерям та 07 лютого 2019 року позивачем надано пояснення Управлінню, в яких повідомлено, що останній місяць проживає із дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за адресою АДРЕСА_2 йде ремонт. За кімнату за адресою: АДРЕСА_1 , як зазначено позивачем, сплачує батько ОСОБА_1 . Відношення до людей, які проживають за цією адресою не має. Також пояснила, що забула надати Управлінню адресу за якою тимчасово проживає.
Відповідно до Висновку оцінки потреб сім`ї, складеного посадовими особами Управління 12.02.2019 року, умови проживання за адресою: АДРЕСА_1 , є задовільними. Також, управлінням складено Акт оцінки потреб сім`ї від 12.02.2019 року.
Листом відповідача від 21.02.2019 року №10651-1470, адресованому Заступнику директора Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), повідомлено, що з документів особової справи ОСОБА_1 заявниця фактично проживає за адресою, за якою зареєстрований ОСОБА_3 , а у свідоцтві про народження дитини у графі "батько дитини" значиться: ОСОБА_3 .
З огляду на встановлене, Управління просить надати роз`яснення щодо можливості призначення останній допомоги на дітей одиноким матерям відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" у конкретному випадку.
Листом Заступника директора Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.03.2019 року №051/3579-002/1 на лист №10651-1470 від 21.02.2019 року повідомлено, що "Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї, складеного Подільським районним в місті Києві центром соціальних служб для сім`ї, дітей а молоді (далі - Центр) від 12.02.2019 року №106-51-16/1145, ОСОБА_1 разом із сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі, відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_3 . В свідоцтві про народження дитини, 2008 р .н., в графі батько зазначений ОСОБА_3 . З вищезазначеного факту вбачається, що заявниця проживає за місцем реєстрації батька дитини в одному житловому приміщенні, що не дає права на призначення допомоги.".
Листом від 12 березня 2019 року №106-51-16/208 Управлінням повідомлено ОСОБА_1 , про відмову у призначенні допомоги на дітей одиноким матерям з підстав, зазначених у листі від 06 березня 2019 року №051/3579-002/1.
У квітні та у травні 2019 року заступником начальника відділу представництва Другого київського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги адвокатом Мохненком В. в інтересах ОСОБА_1 направлено адвокатські запити Управлінню щодо виплати державної допомоги на дітей одиноким матерям ОСОБА_1 .
Оскаржуваними позивачем листами Управління від 18.04.2019 року №106-51-15/3194 та від 29.05.2019 року №106-51-16/4141 повідомлено адвоката про причини відмови у виплаті державної допомоги з підстав, вказаних вище.
Вважаючи вказані листи - відповіді на адвокатські запити та дії відповідача щодо відмови у виплаті державної допомоги на дітей одиноким матерям у періоди з 01 квітня 2017 року по 01 червня 2019 ріку протиправними, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.
Приймаючи рішення про часткове позовних вимог суд першої інстанції суд першої інстанції виходив з того, що  подання ОСОБА_1 своєчасно усіх необхідних та передбачених Законом № 2811 та Порядком документів для призначення (перерахунку) допомоги на дітей одиноким матерям свідчить про протиправність не виплати цієї допомоги у період з 01.04.2017 року по 28.01.2019 року. З огляду на те, що у відповідача були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 є батьком дитини позивача, оскільки відповідних доказів суб`єктом владних повноважень суду не надано, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача в частині не виплати ОСОБА_1 допомоги на дитину одиноким матерям з 28.01.2019 року по 01.06.2019 року.
Щодо вимог позивача про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації протиправними, а саме: інформаційну довідку Управління праці та соціального захисту населення від 18.04.2019 р. № 106-51-15/3194, та інформаційну довідку Управління праці та соціального захисту населення від 29.05.2019 року № 106-51-16/4141 і скасувати їх, суд першої інстанції вказав про те, що у контексті заявленої позовної вимоги, зміст відповідей на адвокатські запити не є рішеннями суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, оскільки в цих листах надано інформацію на адвокатський запит,  яка не тягне настання для позивача жодних правових наслідків. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, предмет даного спору становить зміст відповідей Управління від 18 квітня 2019 року №106-51-15/3194 та від 29 травня 2019 року №106-51-16/4141 на адвокатські запити, в яких повідомлено підстави відмови Управління у виплаті допомоги ОСОБА_1 .
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли ще 01 квітня 2017 року, коли позивачу вперше було припинено виплату відповідної допомоги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 вказаної норми передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, при визначенні початку перебігу строку на звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Як встановлено судом, з 01 квітня 2017 року позивачу було припинено виплату державної допомоги одиноким матерям про що ОСОБА_1 безпосередньо було відомо та зумовило її повторне звернення до відповідача 18 травня 2017 року. При цьому, судом встановлено, що листом від 24 липня 2017 року № 10651-2049С ОСОБА_1 було повідомлено про те, що за результатом її звернення від 18 травня 2017 року допомогу їй не призначено. За результатом розгляду чергового звернення від 08 грудня 2017 року позивачу листом від 19 січня 2018 року № 10651-16/366 було повідомлено про не призначення допомоги. Тобто, починаючи з 01 квітня 2017 року до 19 січня 2018 року позивач була обізнана про те, що державна допомога їй призначена не була, а також було відомо з яких причин. При цьому, судом встановлено, що у період з 20 січня по 31 грудня 2018 року позивач взагалі не зверталась до відповідача з відповідними заявами. 
          Таким чином, судом встановлено, що про порушення своїх законних прав та інтересів позивач дізналась ще у квітні 2017 року, водночас, з даним позовом звернулась до суду про оскарження дій відповідача щодо не призначення їй допомоги лише 12 червня 2019 року, тобто з пропуском встановленого приписами КАС України шестимісячного строку звернення до суду за захистом відповідних прав та інтересів.
Ті обставини, що адвокат позивача звертався із запитом до відповідача про надання інформації щодо підстав не призначення ОСОБА_1 відповідної допомоги, не спростовує обізнаності позивача про фактичне порушення її прав та інтересів з 01 квітня 2017 року.
Положеннями ст. 123 КАС України регламентовано, що у разі якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Статтею 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на те, що колегією суддів не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду та враховуючи дату подачі адміністративного позову, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не виплати позивачу допомоги на утримання її неповнолітнього сина за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року та відповідно про зобов`язання відповідача призначити  та виплати позивачу вказану допомогу, підлягають залишенню без розгляду.
Щодо відмови відповідача у призначенні та виплати позивачу держаної допомоги одиноким матерям за зверненням ОСОБА_1 від 29 січня 2019 року на тій підставі, що що ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього сина позивача - ОСОБА_2 , то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що така відмова є неправомірною, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження відповідного факту. На переконання колегії суддів висновок суб`єкта владних повноважень про те, що ОСОБА_3 , який проживає за однією адресою з позивачем та її неповнолітньою дитиною, є батьком цієї дитини є безпідставним та необґрунтованим, зокрема, у зв`язку з тим, що у Свідоцтві про народження ОСОБА_2 від 06.05.2008 року серії НОМЕР_2 його батьком зареєстровано ОСОБА_3 . При цьому, відповідачем жодним чином не доведено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією і тією ж особою, яка є батьком ОСОБА_2 .
Отже, з огляду на зазначене, судовою колегією встановлено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправними дій відповідача щодо не призначення позивачу допомоги на утримання її неповнолітнього сина за період з 01.01.2019 по 01.06.2019.
Щодо доводів апелянта про те, що Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації лише призначає соціальну допомогу, проте будь-якого виду соціальної допомоги не здійснює, то колегія суддів зазначає, що Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, який у свою чергу, визначає умови призначення і виплати таких видів державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених  Законом України  «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» чітко визначено, що призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми (у тому числі і допомоги на дітей одиноким матерям) здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання заявника. 
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про те, що виплата всіх видів соціальної допомоги та грошових виплат проводиться Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, оскільки відповідно до приписів наявного у матеріалах справи положення вказаної держаної установи, останній перебуває у підпорядкуванні Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації. Тобто, вказані доводи апелянта стосуються виключно визначення способу порядку виконання судового рішення в межах структури Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та при цьому, жодним чином не свідчать про те, що зазначений орган не є належним суб`єктом для виплати відповідної допомоги та повністю спростовується приписами п. 2 Загальних положень Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751.
Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу допомоги на утримання її неповнолітнього сина за період з 01 січня 2019 року по 01 червня 2019 року відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи у цій частині позовних вимог неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Разом з тим, положеннями ст. 319 КАС України регламентовано, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. 
З огляду на зазначене, та враховуючи, що позивачем було прощено строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо не виплати їй допомоги на утримання неповнолітнього сина за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року та відповідно про зобов`язання відповідача призначити та виплати позивачу вказану допомогу, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог та залишити позов в цій частині без розгляду.
Щодо іншої частини позовних вимог, то колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги в цій частині позовних вимог без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 313, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо не виплати ОСОБА_1 допомоги на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року, а також про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 - скасувати та у цій частині прийняти нове рішення, яким вказані позовні вимоги залишити без розгляду.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович