ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Херсон

Справа №648/3989/19
Провадження № 22-ц/819/840/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий           Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
судді:                         Вейтас І.В.,
                              Приходько Л.А.,
секретар судового засідання: Кутузова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Найченко Олександр Євгенович, на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бугрименка В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років померла їх з відповідачем мати - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно.
Будучи спадкоємцями померлої за законом, вона та відповідач у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.
Позивач вказала, що в останні роки свого життя ОСОБА_3 тяжко хворіла, у зв`язку з чим перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, яка надавалася лише нею. Відповідач по справі жодної допомоги матері не надавав, не цікавився станом її здоров`я та не підтримував матеріально.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 в порядку ч.5 ст.1224 ЦК України просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_3 .
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду від 05 березня 2020 року,  ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Найченко О.Є. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем необхідності та можливості надавати відповідачем допомоги матері, є помилковими, оскільки відповідач достовірно знав, що ОСОБА_3 перебувала в край тяжкому та безпорадному стані, самостійно не могла забезпечувати умови свого життя, потребувала постійного стороннього догляду, від надання якого відповідач ухилявся. 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Андруневич В.М., діючий від імені та в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Білозерського районного суду від 05 березня 2020 року залишити без змін.
Зазначив, що особа може бути усунута від права на спадщину лише при одночасному настанні певних обставин, а саме: перебування спадкодавця в безпорадному стані, усунення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, необхідність надання допомоги саме цією особою. Під час розгляду справи, на підставі показів свідків та виписки з медичної документації ОСОБА_3 , встановлено, що померла через похилий вік, ряд захворювань та внаслідок перелому стегна з послідуючим ускладненням, з січня 2019 року, дійсно перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, проте доказів щодо факту умисного ухилення ОСОБА_2 від надання такої допомоги своїй матері суду не було надано.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Найченко О.Є. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, з підстав, викладених у скарзі.
ОСОБА_1 пояснила, що за станом здоров`я та після перенесеного ОСОБА_3 у 2016 році інсульту, вона продала житловий будинок матері та на виручені кошти придбала для ОСОБА_3 окрему квартиру в будинку АДРЕСА_1 , в якому також мешкає позивач, та здійснювала догляд за матір`ю. З січня 2019 року ОСОБА_3 , внаслідок перелому стегна, не могла самостійно пересуватися та потребувала сторонньої допомоги. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати допомогу по догляду за матір`ю, проте останній категорично відмовився здійснювати догляд за хворою ОСОБА_3 . 
Відповідач ОСОБА_2 та його представник – адвокат Андруневич В.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, зазначивши про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. 
ОСОБА_2 пояснив, що мати до нього за допомогою не зверталася, мала окрему квартиру, в якій проживала. Дійсно позивач та члени її родини з січня 2019 року здійснювали догляд за ОСОБА_2 , яку донька ОСОБА_1 перевезла на постійне проживання до с.Велетенське. 
Заслухавши доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.9), після смерті якої відкрилась спадщина на належне останній спадкове майно.
За життя спадкодавцем ОСОБА_3 заповіту складено не було, спадкоємцями першої черги за законом є: донька -   ОСОБА_1 та син – ОСОБА_2 , які в межах визначеного законом шестимісячного строку подали заяви про прийняття спадщини (а.с.37, 45).
На підставі заяв спадкоємців, приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Гребенюк Т.М. відкрита спадкова справа №66/2019 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.36-56).
З довідки виконавчого комітету Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області за №2312 від 21 листопада 2019 року вбачається, що з лютого 2016 року ОСОБА_3 проживала разом з донькою – ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт умисного ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги матері, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 потребувала такої допомоги саме від відповідача, як і можливість надання такої допомоги останнім.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, яка є дочкою спадкодавця, посилається на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача від права на спадкування після померлої ОСОБА_3 , оскільки остання фактично перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, догляду, а відповідач не приймав участі у догляді за нею, не вчиняв належних дій щодо утримання та надання допомоги.
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.
У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, суд касаційної інстанції зазначив, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець, перебуваючи у безпорадному стані, потребувала допомоги саме відповідача ОСОБА_2 , а останній свідомо ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцю.
За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Найченко Олександр Євгенович, залишити без задоволення.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 05 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 14 травня 2020 року.

Головуючий:                                                                В.О. Бездрабко 
       
Судді:   І.В. Вейтас                                     
                                                                              Л.А. Приходько