Номер провадження: 22-ц/813/3963/20 
Номер справи місцевого суду: 494/1060/18
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Таварткіладзе О.М., 
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 серпня 2014 року ОСОБА_1 на підставі рішення Березівської районної ради №325-VІ була затверджена до складу кращих працівників району та трудових колективів для занесення на дошку пошани. За результатами II (обласного) туру всеукраїнського конкурсу «Учитель року-2014» з номінації «Світова література» була нагороджена департаментом освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації дипломом II ступеня. 31 травня 2018 року під час свята останнього дзвінка вона отримала почесну грамоту за сумлінну та бездоганну працю, досягнуті успіхи у справі навчання і виховання підростаючого покоління та плідну педагогічну діяльність. Однак, починаючи з лютого 2018 року, відповідачка на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук дозволяла собі поширювати відносно неї та її колег образливі висловлювання, а саме, що « ОСОБА_3 надала тим виродкам свою сторінку у Фейсбуці, щоб наше місцеве бидло, яке з себе вигадує царька ганьбило мою сім`ю. До ОДА і вимагати звільнення безталанних пасіпак у нашій громаді», а 18 травня 2018 року також у цій соціальній мережі є висловлення про те, що « ОСОБА_4 прошу ОСОБА_5 замість рекомендаційного листа видайте наказ, що за порушення мовного режиму має бути покарання, щоб усунути купу питань на які посадові особи місцевих органів самоврядування не можуть дати відповідь. Вони вважають, що по три уроки поспіль годувати дітей російськомовними фільмами то дозволяється, а мені радять робити дубляж» та «Значить міністр освіти не довела своїм найманцям про їхні обов`язки. Допоможіть мені притягнути до відповідальності осіб, які в нашій школі пропагують дітям російську мову, за рахунок здоров`я моїх дітей. Нам за відмову від вивчення російської спалили машину, в школі і подосі крутять фільми, приносять навчальний матеріал російською, а мені кажуть, що ти нам зробиш!». Поширена відповідачем інформація в мережі інтернет стала відомою більш ніж одній особі, у зв`язку з цим просить визнати інформацію, яка поширена на сторінці відповідача у соціальні мережі Фейсбук щодо позивача, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, зобов`язати останню протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати інформацію у спосіб, яким вона була поширена, а саме шляхом розміщення на своїй персональній сторінці Фейсбук про те, що інформація, яка поширена ОСОБА_2 , є надуманою та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 13124, 76 грн., моральну в розмірі 15000 грн. та судовий збір 3204,82 грн.
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи належним чином повідомленими про дату час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явилися.
Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Волкова О.Л. надійшла заява, в якій він просить здійснювати розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 без її присутності та без присутності представника позивача.
Від відповідача ОСОБА_2 заяв про відкладення розгляду справи не надійшло.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- з наданих скріншотів соціальної мережі Фейсбук представником ОСОБА_6 , діючого в інтересах позивача ОСОБА_1 , яка є вчителем Розквітівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Розквітівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області та яку слід вважати публічною особою, оскільки вона є працівником юридичної особи публічного права, убачається, що між користувачами мережі Інтернет містяться публікації (листування), серед яких мова йде про те, що «ображати ОСОБА_2 почала мене з лютого 2018 року в соціальній мережі Фейсбук», «... тепер ми розуміємо як і кому, як дається звання вчитель року. Пише безграмотно, уроки проводить російською мовою в школі з українською мовою навчання», що « ОСОБА_7 в ІНФОРМАЦІЯ_1 » та все таке інше (а.с. 17,107-110,132-149).
-за зверненням ОСОБА_2 про перевірку фактів щодо ситуації, яка склалася у Розквітівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Розквітівської сільської ради ОТГ Березівського району Одеської області, комісією, утвореною наказом Департаменту освіти і науки №187/ОД від 30 травня 2018 року, була складена довідка, зі змісту якої слідує, що у порушення Методичних рекомендацій про викладання навчальних предметів у загальноосвітніх навчальних закладів у 2017/2018 навчальному році вчителем зарубіжної літератури ОСОБА_1 використано для перегляду російськомовний фільм та пунктом другим цієї довідки рекомендовано притягнути до адміністративної відповідальності педагогічних працівників вказаної школи ОСОБА_1 та інших за неналежне виконання посадових обов`язків (а.с.24,26-29).
Проте, як свідчить з пояснень в судовому засіданні відповідач, яка повністю не погоджується з вимогами позову та заперечує проти його задоволення, позивач не надав жодного належного й достатнього доказу, що висловлення, про які йдеться вище та які викладені нібито на її сторінці в мережі Фейсбук, взагалі наявні та що ці відомості виклала саме вона, крім того, матеріали справи не містять також доказів, які б підтверджували, що сторінка у соціальній мережі Фейсбук створена та підтримується саме нею. Більш того, оспорювана інформація не містить будь-яких тверджень щодо вчинків або поведінки позивача, які б могли отримати негативну оцінку в очах суспільства або змінити думку оточуючих про позивача. Що стосується посилань позивача, яку вона сприймає як посадову особу - викладача школи, на її висловлення щодо порушень мовного режиму, то це є фактом, доведеним комісією. Але претензії до останньої у неї є тільки до недбалого виконання, а точніше невиконання нею своїх посадових обов`язків. Усі додатки, надані ОСОБА_1 до позову, свідчать виключно про діловий характер їхніх відносин стосовно навчання дітей у цій школі, де вона не звертає увагу на вищевказані рекомендації комісії.
З приводу колективного звернення вчителів Розквітівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Розквітівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області до Березівського відділення поліції Лиманського відділу Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нібито якогось переслідування та розповсюдження відповідачем в соціальних мережах завідомо неправдивої інформації, яка провокує у них агресивну реакцію, останнім була надана відповідь, згідно листа №45.1\1-7699 від 12 жовтня 2018 року, про те, що ознак правопорушень з боку ОСОБА_2 не виявлено (а.с.111-113).
Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеністю тих юридичних фактів матеріально-морального правового характеру, на які вона посилається. Зокрема суд надав критичну оцінку наданим представником позивача скріншотам, які не свідчать, що саме відповідач поширив або поширює відносно позивача недостовірну, надуману або якусь іншу образливу інформацію. Крім того, суд також виходив з того, що позивач є вчителем Розквітівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Розквітівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області та яку слід вважати публічною особою, оскільки вона є працівником юридичної особи публічного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини оціночне судження в образливій формі тільки тоді не тягне за собою відповідальності як за висловлення оціночного судження, коли воно має під собою достатнє фактичне підґрунтя і не є надмірним, з огляду на ситуацію та обставини, за якими відбувалось поширення таких висловлювань (рішення від 1 липня 1997 року у справі «Обершлік (Oberschlick) проти Австрії (№ 2)».
Такий висновок міськрайсуду відповідає встановленим у справі обставинам, заснований на законодавстві та є вірним.
Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з другого боку.
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.
Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і норм ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.
Разом з тим позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Позивач в мотивувальній частині позову посилається на те, що відповідачка на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук дозволяла собі поширювати відносно неї та її колег образливі висловлювання, а саме, що « ОСОБА_3 надала тим виродкам свою сторінку у Фейсбуці, щоб наше місцеве бидло, яке з себе вигадує царька ганьбило мою сім`ю. До ОДА і вимагати звільнення безталанних пасіпак у нашій громаді», а 18 травня 2018 року також у цій соціальній мережі є висловлення про те, що « ОСОБА_4 прошу ОСОБА_5 замість рекомендаційного листа видайте наказ, що за порушення мовного режиму має бути покарання, щоб усунути купу питань на які посадові особи місцевих органів самоврядування не можуть дати відповідь. Вони вважають, що по три уроки поспіль годувати дітей російськомовними фільмами то дозволяється, а мені радять робити дубляж» та «Значить міністр освіти не довела своїм найманцям про їхні обов`язки. Допоможіть мені притягнути до відповідальності осіб, які в нашій школі пропагують дітям російську мову, за рахунок здоров`я моїх дітей. Нам за відмову від вивчення російської спалили машину, в школі і подосі крутять фільми, приносять навчальний матеріал російською, а мені кажуть, що ти нам зробиш!». Поширена відповідачем інформація в мережі інтернет стала відомою більш ніж одній особі, у зв`язку з цим просить визнати вказану інформацію, яка поширена на сторінці відповідача у соціальні мережі Фейсбук, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію.
Судова колегія звертає увагу, що зміст позовних вимог ОСОБА_1 викладених у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену в зазначених вище виступах та публікаціях, в тому числі у соціальні мережі Фейсбук слід визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача та потребує спростування, і такі вимоги не були уточнені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів розміщення у соціальній мережі Фейсбук спірної інформації того змісту, який наведений позивачем у мотивувальній частині позову, а саме:
-17.05.2018 року — « ОСОБА_3 надала тим виродкам свою сторінку у Фейсбуці, щоб наше місцеве бидло, яке з себе вигадує царька ганьбило мою сім`ю. До ОДА і вимагати звільнення безталанних пасіпак у нашій громаді»:
-18.05.2018 року - «Пані ОСОБА_8 прошу Вас замість рекомендаційного листа видайте наказ, що за порушення мовного режиму має бути покарання, щоб усунути купу питань на які посадові особи місцевих органів самоврядування не можуть дати відповідь. Вони вважають, що по три уроки поспіль годувати дітей російськомовними фільмами то дозволяється, а мені радять робити дубляж» та «Значить міністр освіти не довела своїм найманцям про їхні обов`язки. Допоможіть мені притягнути до відповідальності осіб, які в нашій школі пропагують дітям російську мову, за рахунок здоров`я моїх дітей. Нам за відмову від вивчення російської спалили машину, в школі і подосі крутять фільми, приносять навчальний матеріал російською, а мені кажуть, що ти нам зробиш!».
Позивач є вчителем у школі, де навчається дитина відповідача і між сторонами справи існує конфлікт з приводу методів навчання в частині дотримання законодавства, яке гарантує навчання і отримання освіти на українській мові.
З цього приводу відповідач зверталася зі скаргою до контролюючих установ в системі освіти, і комісією, утвореною наказом Департаменту освіти і науки №187/ОД від 30 травня 2018 року, була складена довідка, зі змісту якої слідує, що у порушення Методичних рекомендацій про викладання навчальних предметів у загальноосвітніх навчальних закладів у 2017/2018 навчальному році вчителем зарубіжної літератури ОСОБА_1 використано для перегляду російськомовний фільм та пунктом другим цієї довідки рекомендовано притягнути до адміністративної відповідальності педагогічних працівників вказаної школи ОСОБА_1 та інших за неналежне виконання посадових обов`язків.
Надані позивачем скріншоти соціальної мережі Фейсбук містять листування між користувачами мережі Інтернет та їхні коментарі, зокрема: «ображати ОСОБА_2 почала мене з лютого 2018 року в соціальні мережі Фейсбук», «... тепер ми розуміємо як і кому, як дається звання вчитель року. Пише безграмотно, уроки проводить російською мовою в школі з українською мовою навчання», « ОСОБА_7 в ІНФОРМАЦІЯ_1 » та все таке інше.
Крім того, зі змісту тексту наданих представником позивача скріншотів вбачається, що крім зазначеного предметом обговорення між користувачами мережі інтернет і статей на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є судовий спір, ініційований в тому числі позивачем проти відповідача.
Проте доказів існування інформації на персональній сторінці відповідача, у тексті, який наведений позивачем в мотивувальній частині позову, який на думку позивача є недостовірним і ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивача, останньою не надано, а додані представником позивача скриншота не свідчать, що саме відповідач поширив або поширює відносно позивача недостовірну, надуману або якусь іншу образливу інформацію.
Крім того, у мотивувальній частині позову ОСОБА_1 вказує, що на телеканалі «2ІК» в телепередачі ОСОБА_9 , яка транслювалася 29.05.2018 року відповідачем здійснено тиск на голову комісії департаменту науки освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_10 яка змушена була внаслідок цього звільнитися. При цьому в цій телепередачі, як вказує позивач, відповідач висловлювалася також і щодо неї.
Втім позивачем у мотивувальній частині позову не наведено конкретного тексту поширеної відповідачем інформації щодо позивача, яка на думку останньої є недостовірною і потребує спростування, а у прохальній частині позивачем не заявлено вимог про визнання інформації, поширеної відповідачем щодо неї у телепередачі ОСОБА_9 , яка транслювалася ІНФОРМАЦІЯ_3 року на телеканалі «2ІК» недостовірною і про спростування відповідачем цієї інформації.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задовлення заявлених позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації позивача.
Відмова у задоволенні вказаних вимог є підставою і для відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації.
Доводи апеляційної скарги про те, що сторінка відповідача в соціальній мережі Фейсбук, на якій була розміщена інформація, що не відповідала дійсності і принижувала честь, гідність і ділову репутацію позивача, містила фотографії судових засідань і скан-копії поданого до суду позову відносно відповідача, висновок суду першої інстанції не спростовують і зведенні до переоцінки доказів. Крім того, апелянтом не додано до апеляційної скарги скріншоти сторінки відповідача у соціальній мережі Фейсбук з фотографіями судових засідань та скан-копіями поданого до суду позову відносно відповідача, на які в апеляційній скарзі міститься відповідне посилання.
Доводи апеляційної скарги про порушення правил поведінки в суді вільними слухачами в судовому засіданні під час розгляду справи в районному суді, які залишилися без належного реагування з боку головуючого судді, висновки районного суду, що покладені в основу прийнятого судового рішення, не спростовують і не є достатньою підставою для скасування рішення суду.
Доводи апеляційної скарги про ненадання судом належної оцінки фактам цькування відповідачем позивача та фактам поширення відповідачем інформації щодо позивача в мережі інтернет, є неспроможними, оскільки висновків суду не спростовують і зведені виключно до переоцінки доказів, яким судом надано обґрунтовану оцінку.
Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 12.06.2020 року

Головуючий                О.М. Таварткіладзе

Судді:                А.П. Заїкін

       С.О. Погорєлова