ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року 
м. Черкаси

Справа № 705/291/19		
Провадження № 22-ц/821/972/20		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Винник І.М.
учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» 
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2020 року (ухваленого в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Кормана О.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н від 04 січня 2012 року.
За умовами вказаного договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті  http:privatbank.ua/terms/pages/70/  складає договір про надання банківських послуг.
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зазначає банк, станом на 11 грудня 2018 року утворилася заборгованість, загальна сума якої становить 57 277,92 грн., яка складається із наступного: 25 394,88 – заборгованість за тілом кредиту; 28 179, 33 грн. – нараховано відсотків за користування кредитом; 500,00 грн. – нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина) та 2 703,71 грн. – штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не приймає заходів, направлених на погашення існуючої заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд постановити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 57 277, 92 грн., а також понесені банком судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на те, який саме кредитний договір погодився оформити відповідач, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. Згідно Анкети-заяви кредитний ліміт не визначений.
Також не зазначено, що підписант анкети-заяви ознайомився під підпис з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування.
До позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.
При цьому, до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви 04 січня 2012 року відповідач виявив бажання оформити кредитну картку «Універсальна» та ознайомився з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви та який з тарифів був наданий відповідачу
За висновками суду першої інстанції, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує розмір заборгованості відповідача, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Позивач до позовної заяви виписки по рахунках відповідача не надав.
Враховуючи те, що позивач не надав суду належних доказів того, що між сторонами був укладений кредитний договір, а відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умовами та правилами надання банківських послуг, витяги з яких долучені до справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позивачем вимог, викладених в позовній заяві.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 06 квітня 2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи, що оскаржуване рішення винесене із порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просило суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області 12 березня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було прийнято до уваги, що під час підписання анкети-заяви відповідач ОСОБА_1 ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування. На підставі підписання Анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна». Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою та отримував кредитні кошти з власної ініціативи, звертався до Банку з метою пере випуску карти.
Крім того, з банківської виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги, частково погашав заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк».
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2020 року розгляд апеляційної скарги призначено в порядку письмового провадження на 16 червня 2012 року на 10 год. 00 хв.

Фактичні обставини справи 

04 січня 2012 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.
До кредитного договору банком додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», яка підписана сторонами, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 04 січня 2012 року. В даній заяві не вказано виду платіжної картки, суми кредиту, кредитного ліміту, процентної ставки по кредиту, процент в місяць, щомісячної комісії, а також розмір пені і штрафу.
В обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк» надано на адресу суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 04 січня 2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом – ОСОБА_1 , з якого вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача по кредиту на 11.12.2018 року становить 57 277,92 грн., і складається із наступного: 25 394,88 – заборгованість за тілом кредиту; 28 179, 33 грн. – нараховано відсотків за користування кредитом; 500,00 грн. – нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина) та 2 703,71 грн. – штраф (процентна складова).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Судом встановлено, що 04 січня 2012 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій заповнено графи особистих даних (а.с. 9). 
У зазначеній анкеті-заяві відсутні відомості в графі вибору кредитних карток та у графі бажаного кредитного ліміту.
Також у вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.
При цьому, зазначена Анкета-заява не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом.
До позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання анкети-заяви 04 січня 2012 року відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з яких долучено позивачем до позовної заяви в підтвердження заявлених вимог.
У свою чергу, у підтвердження заявлених вимог, позивачем подано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 10).
Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди – ст. 638 ЦК України.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі – ч. 1 ст. 1055 ЦК України.
За статтями 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначав банк.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення існуючої заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по процентам, пені та штрафів за користування кредитними коштами з 04 січня 2012 року по 11 грудня 2018 року. 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування процентів, пені та штрафів крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 04 січня 2012 року, посилався також на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» і «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.
Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що позивачем не підтверджено укладення кредитного договору саме на тих умовах, які заявлені банком у позовній заяві.
У заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані позичальнику для ознайомлення в письмовому вигляді.
Водночас, банк додав лише витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 10).
Колегія суддів також звертає увагу на неможливість ідентифікації того, що наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та анкета-заява  ОСОБА_1 від 04 січня 2012 року, це складові одного кредитного договору, а також в зазначеному витязі відсутній підпис ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять підписаних відповідачем ОСОБА_1 інших документів, що є обов`язковими складовими договору надання банківських послуг. Так, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, пред`явлені банком в додатку до позовної заяви, не містять підпису клієнту банку. А тарифи банку взагалі відсутні в матеріалах справи.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи.
Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АК КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (04 січня 2012 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (17 січня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Довідку про обслуговування кредитки та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Довідка про умови кредитування та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати беззаперечною складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 14-131цс19.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь банку нарахованих відсотків, пені та штрафів за користування кредитними коштами за період з 04 січня 2012 року по 11 грудня 2018 року за кредитним договором б/н від 04 січня 2012 року. 
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України  позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
До позовної заяви Банком була додана заява про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якій просив суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 35).
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року клопотання АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, враховуючи, що відповідно до положень п. 1 ч.6 ст. 19 ЦПК України справа є малозначною, суд першої інстанції прийшов до висновку, розгляд справи належить проводити в спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін (а.с.45-46). 
У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.
Крім того, як зазначено вище, саме за клопотанням позивача справа слухалась в спрощеному провадженні за наявними матеріалами справи, проте скаржником до апеляційної скарги додані нові докази, які не досліджувались судом першої інстанції.
До апеляційної скарги скаржником додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 120), виписку за картою ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року по 24 березня 2020 року (а.с. 108 – 117) та довідки про надання ОСОБА_1 кредитних карток (а.с. 121).
Однак, зазначені документи не були надані суду першої інстанції, не були предметом розгляду та не оцінювались судом при винесенні оскаржуваного банком судового рішення.
Частиною 3 ст. 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
АТ КБ «Приватбанк» суду апеляційної інстанції будь-яких об`єктивних доказів, які б вказували на неможливість подання суду першої інстанції доказів, долучених до апеляційної скарги, не надало.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про конкретні умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк із своєї сторони вважав узгодженими.
Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
При цьому, з матеріалів справі, зокрема, із розрахунку заборгованості, вбачається, що ОСОБА_1 користувався карткою, а також частково погашав заборгованість. (а.с. 6-8)
Тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тобто Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Суд першої інстанції наведеного в повній мірі не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову повністю за недоведеністю.
Доказуючи розмір фактично отриманої суми кредитних коштів Банком надано розрахунок заборгованості, який виконаний у формі таблиці із зазначенням відповідних граф, зокрема тіло кредиту та прострочене тіло кредиту, а в кінці розрахунку зазначені, як висновок, остаточні суми на кінець періоду, за який вони виконані (а.с. 8).
Враховуючи із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку складової простроченого тіла кредиту та відсутності визначеного Договором порядку нарахування відсотків за користування кредитом, відсутності зі сторони ОСОБА_1 спростувань суми такої заборгованості, колегія суду приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягає виключно сума безпосередньо отриманих за допомогою банківської карти коштів в розмірі 25394,88 грн.
Таким чином, погоджуючись із правильністю висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1  на користь банку нарахованих відсотків, пені та штрафів за користування кредитними коштами за кредитним договором, апеляційний суд не може погодитися із висновками суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення із  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «Приватбанк» тіла кредиту – 25 394,88 грн. за кредитним договором б/н від 04 січня 2012 року, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового про задоволення вимог банку.
В решті рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, апеляційний суд погоджується із висновками суду, що вимоги банку про стягнення із   ОСОБА_1   заборгованості за відсотками, пенею та штрафами є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку  позичальника  ОСОБА_1   по їх сплаті АТ КБ «Приватбанк» у заяві від 04 січня 2012 року, оскільки Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також інформація, що міститься на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
У відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2020 року в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту підлягає до скасування із винесенням в цій частині нового рішення.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області в частині, що стосується стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 25 394,88 грн., то судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам (44,33%) , що у грошовому виразі складає 851,60 грн.
Судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають пропорційно відшкодуванню із ОСОБА_1 в сумі 1277,37 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» –задоволити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у сумі 25 394,88 грн.
Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у сумі 25 394,88 грн.
В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2020 року у зазначеній справі - залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подання позивачем позовної заяви в сумі 851,60 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання позивачем апеляційної скарги в сумі 1 277,37 грн., всього в сумі 2 129,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                   О.В. Карпенко

Судді         В.Г. Бородійчук
                                                                       
                                                                                Л.І. Василенко