Дата документу 22.04.2020 Справа № 310/10296/13-ц

Запорізький Апеляційний суд 

 
ЄУН 310/10296/13	Головуючий у 1-й інстанції Прінь І.П. Повний текст ухвали складено 18.11.2019 року.	
Пр. № 22-ц/807/533/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
за участі секретаря                                Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року у справі за подання державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачової А.В. про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник – ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року державний виконавець Бердянського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачова А.В. звернулась до суду із вищезазначеним поданням про визначення частки боржника ОСОБА_1 у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами (т.с. 2 а.с. 46-91).
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року(т.с. 2 а.с. 136-140) подання було задоволено частково. 
Постановою Запорізького апеляційного суду Запорізької області від 06.08.2019 року (головуючий (суддя-доповідач) Крилова О.В., судді Кухар С.В. та Поляков О.З. т.с. 2 а.с. 183-186) ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.05.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
02.09.2019 року державний виконавець уточнив своє подання (т.с. 2 а.с. 200-201), в якому просив визначити 1/2 частку ОСОБА_1 в спільній сумісній власності подружжя на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та інше рухоме майно, що знаходиться у зазначеній квартирі та є загальною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та набуто ними під час шлюбу.
В обґрунтування свого подання зазначав, що на виконанні у Бердянському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області знаходиться зведене виконавче провадження №37557519 з примусового виконання виконавчих документів, про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб суми боргу в загальному розмірі 6466568,50 грн., до складу якого входять:
- виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 310/10296/13-ц від 18.05.2016 року про стягнення на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 3147928,98 грн.;
- виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого напису № 6126 від 05.12.2008 року про звернення стягнення на ціле убудоване приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;
- виконавче провадження відкрите на підставі судового наказу № 310/9588/14-ц від 27.01.2015 року про стягнення на користь ПАТ "БПТМ" 4151,49 грн.;
- виконавче провадження відкрите на підставі судового наказу № 908/2259/14 від 07.11.2014 року про стягнення на користь ПАТ "БПТМ" 5173,43 грн. та 1827,00 грн.;
- виконавче провадження відкрите на підставі судового наказу № 908/2709/13 від 25.11.2013 року про стягнення на користь ПАТ "БПТМ" 1147,00 грн.;
- виконавче провадження відкрите на підставі судового наказу № 13/5009/337/11 від 04.04.2011 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ "Український промисловий банк" 1128724,07 грн.
- виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 2-360/11 від 25.09.2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" 1222991,44 грн.
Згідно із ст. 18 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ст. 48 ч. 6 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Відповідно до довідки Бердянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 24.01.2019р. №167/17.21.04-42 ОСОБА_1 з 21.10.1989 року знаходиться у шлюбі з ОСОБА_2 .
Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником трикімнатної квартири (РПВН 6215833) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,9 кв. м на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округа Карауловою Л.I.
Згідно із актом державного виконавця від 16.01.2019 ОСОБА_1 проживає за вказаною вище адресою.
ОСОБА_1 має у власності інше майно, а саме вбудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_2 площею 43,4 кв. м, яке з 07.08.2007р. знаходиться в іпотеці у ВАТ АК «Фінанси та кредит». Вказане нерухоме майно за актом державного виконавця від 02.04.2014 року було описано та арештовано і передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 . Згодом ОСОБА_1 здійснила реконструкцію цього приміщення у житлове приміщення, зареєструвала в ньому без згоди іпотекодержателя фізичних осіб, у тому числі неповнолітніх. Такі дії боржника стали перешкодою державному виконавцю ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області у примусовому зверненні стягнення на вбудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим до Бердянського відділу ГУ НП у Запорізькій області державним виконавцем подана заява про притягнення до кримінальної відповідальності боржника ОСОБА_1 за ст. 388 ч. 1 КК України, та до ЄРДР внесено відомості про реєстрацію кримінального провадження №120150080130006120.
Іншого майна на яке можливо звернути стягнення у ОСОБА_1 не виявлено. До цього часу боржник жодних дій щодо погашення боргів за зведеним виконавчим провадженням не здійснила.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Прінь І.П. (т.с. 2 а.с. 92).
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року (т.с. 3 а.с. 31-36) вищезазначене подання державного виконавця Бердянського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачової А.В. задоволено частково.
Визначено частку майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у майні, яким вона володіє спільно з ОСОБА_2 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 41,6 кв. м, реєстраційний номер майна: 6215833, як 1/ 3 частку.
В задоволенні решти вимог подання відмовлено.
Всі учасники цієї справи із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодились, останню в апеляційному порядку не оскаржували, окрім боржника ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 40-44) просила ухвалу суду першої інстанції у цій справі змінити в частині визначення частки її майна у спільному майні подружжя – в квартирі, як 1/3 частки, відмовивши у задоволенні подання державного виконавця Пугачової А.В. у повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 3 а.с. 47).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 березня 2020 року (а.с. 77), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 79).
Ухвалою суду від 13 квітня 2020 справу призначено до розгляду в режимі відеоконференції за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (т.с. 3 а.с. 97).
Учасники справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судове засідання 22 квітня 2020 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 3 а.с. 83-85) державний виконавець Бердянського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачова А.В., боржник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 у цій справі не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змівстом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, та на підставі ст. ст. 371 - 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю в режимі відео конференції представника боржника ОСОБА_1 – адвоката Сокольвяк О.С. (т.с. 2 а.с. 178).
Учасниками цієї справи суддям апеляційного суду у цій справі відводів не заявлено, самовідводи відсутні.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року, постановленою протокольно, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено: не розглядати заяву представника боржника ОСОБА_1 . на підставі довіреності – ОСОБА_4 (т.с. 3 а.с. 56-57) про відмову від вищезазначеної апеляційної скарги боржника у цій справі, яку боржник ОСОБА_1 не підтримує (заява боржника ОСОБА_1 т.с. 3 а.с. 69-70).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_1 П. – адвоката Сокольвяк О.С., який на запитання апеляційного суду у тому числі пояснив, що боржник оскаржує ухвалу суду першої інстанції не в частині, а повністю, від апеляційної скарги у цій справі не відмовлялась, заяву про відмову від апеляційної скарги не подавала, боржникові не відомо про результати розгляду Верховним Судом 01 квітня 2020 року іншої справи ЄУН 310/2910/18 за позовом ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» до ОСОБА_1 , треті особи: Бердянський міськрайонний ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області, АТ «Банк «Фінанси та кредит», реєстраційний відділ виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно  ОСОБА_1  – вбудоване приміщення за адресою:  АДРЕСА_2 , яким касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» відмовлено, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково подання державного виконавця Бердянського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачової А.В. у цій справі, керувався ст. ст. 260-261, 352-354, 443 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останнього лише в частині його задоволення.
Оскільки, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону).
У відповідності до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку.
Відповідно до ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Судом встановлено, що з 08.10.2012 року в провадженні Бердянського міськрайонного відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження №37557519 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб суми боргу в загальному розмірі 6466568,50 грн., у тому числі виконавче провадження, відкрите 26.06.2016 року на підставі виконавчого напису нотаріуса №6126 від 05.12.2008 року про звернення стягнення на ціле убудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , яке перебуває в іпотеці ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 52797,35 доларів США.
В процесі виконання зведеного виконавчого провадження було накладено арешт на нерухоме майно боржника  ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою  АДРЕСА_3 , яке перебуває в іпотеці ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит». Звернути стягнення на вказане нерухоме майно державний виконавець не може, оскільки боржник, без згоди іпотекодержателя, здійснив його реконструкцію, переобладнавши в житлове приміщення (кімната гуртожитку) і зареєструвавши в ньому неповнолітніх дітей.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи представника боржника про те, що державний виконавець у першу чергу має звернути стягнення саме на зазначене вище нерухоме майно і жодних перешкод у цьому не має, оскільки рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.11.2018 року, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду Запорізької області від 05.06.2019 року, було визнано недійсним свідоцтво про право власності від 30.10.2014 року, видане державним реєстратором на кімнату гуртожитку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з тих підстав, що рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.11.2018 року на час розгляду цього подання не виконане, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… станом на 09.10.2019 р. (т.с. 2 а.с. 246-252).
Крім того, боржником не вчинено жодних дій для зняття з реєстраційного обліку місця проживання неповнолітніх осіб, які зареєстровані в кімнаті гуртожитку. З наданої представником боржника копії звіту про незалежну оцінку нерухомого майна за адресою:  АДРЕСА_2  вбачається, що його вартість визначена у 211442,00 грн. Навіть, якщо державним виконавцем буде звернуто стягнення на це нерухоме майно і воно буде продано за вказаною ціною, то цих коштів буде недостатньо для задоволення вимог стягувачів, оскільки загальна сума боргу за виконавчими документами становить 6466568,50 грн.
Іншого нерухомого чи рухомого майна державним виконавцем у боржника виявлено не було.
Боржник ОСОБА_1 відомостей щодо наявності у неї іншого нерухомого майна або рухомого майна, на яке можливо було б звернути стягнення ні державному виконавцю, ні суду не надала.
Однак, державним виконавцем було встановлено, що за чоловіком ОСОБА_1 – ОСОБА_2 зареєстроване нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира (РПВН 6215833) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 69,9 кв.м., яку він набув у власність на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2014 року (т.с. 2 а.с. 57-58). У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.10.1989 року, актовий запис про шлюб №1127, що підтверджується довідкою Бердянського міськрайонного відділу ДРАЦС від 24.01.2019 року (т.с. 2 а.с. 64).
Згідно із інформаційної довідки Запорізького обласного державного архіву №921/01-21 від 11.04.2019 року (т.с. 2 а.с. 111-112) договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 був укладений 16.06.2004 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 (продавці) і ОСОБА_2 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Каракуловою Л.І. При вищезазначеному договорі зберігається заява від ОСОБА_1 в порядку ст. ст. 60 (підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя), 65 (право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя) СК України про згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_2 зазначеної вище квартири за ціну та на умовах їй відомих. Справжність підпису на вказаній заяві засвідчено 16.06.2004 року за реєстровим №1317 приватним нотаріусом Каракуловою Л.І.
Представник боржника зазначав, що вказану квартиру ОСОБА_2 придбав частково за власні кошти, які він отримав від продажу 15.06.2004 року своєї квартири АДРЕСА_5 , яка належала йому на підставі договору дарування від 06.09.1994 року. На підтвердження цього суду надано копію договору купівлі-продажу від 15.06.2004 року (т.с. 2 а.с. 239). Вказану квартиру ОСОБА_2 продав за 21500,00 грн. А квартира АДРЕСА_6 в цьому ж будинку була придбана за 64925,00 грн. (т.с. 2 а.с. 238).
За змістом ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подання державного виконавця в частині визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_4 підлягає частковому задоволенню. Суд визнає, що квартира АДРЕСА_4 є об`єктом спільного майна подружжя. При цьому ОСОБА_2 на придбання цієї квартири були витрачені особисті кошти у розмірі 21500,00 грн. Таким чином, частка майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким вона володіє спільно з чоловіком ОСОБА_2 становить 1/3 частку.
Що стосується вимог державного виконавця щодо визначення частки майна боржника ОСОБА_1 на інше рухоме майно, що знаходиться в цій квартирі, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки державним виконавцем не конкретизоване таке майно, опис такого майна ним не здійснювався. А тому, в задоволенні подання в цій частині необхідно відмовити.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.
Доводи апеляційної скарги боржника  ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи заперечень сторони боржника проти подання державного виконавця у суді першої інстанції у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належгну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи не спростовують фактичних обставин, правильно встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 .
Так, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, та зокрема стороною боржника апеляційному суду не надані.
Постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в іншій справі ЄУН 310/2910/18 за позовом ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» до ОСОБА_1 , треті особи: Бердянський міськрайонний ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області, АТ «Банк «Фінанси та кредит», реєстраційний відділ виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно  ОСОБА_1  – вбудоване приміщення за адресою:  АДРЕСА_2 , яким касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» відмовлено (Витяг із Єдиного державного реєстру судових рішень т.с. 3 а.с. 102-103 в порядку ст. ст. 12 ч. 5, 81 ч. 7 ЦПК України) не може бути доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі для апеляційного перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі від 13 листопада 2019 року (т.с. 3 а.с. 31-36).
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.
Крім того, у разі відмови боржнику ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 24.04.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.