22-ц/804/1131/20 
                                                                                265/4158/19 

П О С Т А Н О В А
І м е н е м    У к р а ї н и

23 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.
          суддів:            Баркова В.М., Принцевської В.П.       
сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач - ОСОБА_1 ; 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 січня 2020 року, постановленого у складі судді Мельник І.Г., - 

в с т а н о в и в:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 120 483,26 грн., судовий збір в сумі 1921,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 червня 2011 року з відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно умов якого ОСОБА_1   отримав кредит у розмірі 3000,00  грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, в розмір зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, що підтверджується п.2.1.1.12.2 Договору. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. У порушення ст.ст. 526,527,530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 31 травня 2019 року утворилась заборгованість у загальній сумі 120 483,26 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 2880,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 117 602,82 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 січня 2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що доводи позовної заяви не підтверджені належними та допустимими доказами.  

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст
20 лютого 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою, в якій  АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення задовольнивши позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження, відмовлено у задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовано тим, що відповідачем не спростовані докази надані позивачем, також до справи було долучено розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. 
Суд не прийняв до уваги, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
За приписами ч.2. ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Проте суд першої інстанції не взяв до уваги надані позивачем докази і допустив порушення норм матеріального права.
Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. 
Доказів, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами, тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими умовами та правилами, відповідач не надав.
Якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, суд повинен був надати свій розрахунок.  
Аргументи учасників справи
Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст.369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2011 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву б/н, відповідно до якої погодив, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», на підставі укладеного договору ОСОБА_1 були видані картки: 24 січня 2013 року № НОМЕР_1 зі строком дії до серпня 2016 року; 24 січня 2013 року №5457****1140 зі строком дії до січня 2017 року.
Згідно виписки про рух коштів по рахунку відповідач ОСОБА_1 активно користувався кредитною карткою № НОМЕР_1 за період з червня 2013 року по серпень 2014 року, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, поповнення рахунку.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2019 року становить 120 483,26 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 2880,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 117 602,82 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у згаданому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складову його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 червня 2011 року, посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт  «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Голд» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з тарифів по картам «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та  саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, як у даній справі, а також, якщо ці умови прямо не передбачені  в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо неможливості в даному випадку  застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 червня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (липень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів по картам «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 червня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 117 602,82 грн. є обґрунтованим та таким, що узгоджується із вимогами чинного законодавства.
Такі висновки відповідають також й правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову в частині стягнення суми основного боргу.
Висновки суду щодо наявності двох окремих видів договорів спростовуються матеріалами справи. Між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви від 25 червня 2011 року про надання банківських послуг у ПриватБанку.
24 січня 2013 року відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 та відкрито картковий рахунок, на який видано кредитні кошти в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту.
Платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором
Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.
Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).
Підставою позову уданій справі є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів. При цьому, матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами  будь-яких інших договорів, ніж підписання анкети-заяви від 25 червня 2011 року.
Як вбачається з виписки про рух коштів по рахунку (основна картка № НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 активно користувався наданими банком коштами (зняття кредитних коштів, поповнення рахунку).
Згідно розрахунку банку заборгованість за тілом кредиту складає 2880,44 грн. Відповідачем доказів на спростування цієї суми суду не надано.
Укладений між сторонами кредитний договір від 25 червня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що відповідно до положень ст.376 ЦПК України  рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту у розмірі  2880,44 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Розподіл судових витрат
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної  інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи  наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, то розмір сплаченого при зверненні до суду першої інстанції судового збору в сумі 1921,00 грн.  підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 46,10 грн. 
Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 2881,50 грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача також пропорційно (2,4%) в розмірі 69,16 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
   
Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 січня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 25 червня 2011 року у розмірі 2880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 44 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) витрати по сплаті судового збору у розмірі 115 грн. 26 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 23 квітня 2020 року.

Головуючий                                                                                    І.П. Мироненко 

Судді:                                                                                              В.М. Барков        

                                                                                                         В.П. Принцевська