П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  127/6445/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Чернюк І.В. 
          Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 

12 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Вінницького міського суду Вінницької області  від  14 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Григоренка Олексія Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про  скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції Вінницької області старшого лейтенанта поліції Григоренка Олексія Сергійовича, третя особа: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Вінницького міського суду вінницької області від 14 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що оскаржуване рішення та оскаржувана постанова не містять жодного доказу здійснення руху транспортним засобом під керуванням позивача. Також позивачем зазначено, що пояснення відповідача у вигляді рапорта не можуть братися до уваги, оскільки не є належними та допустимими доказами.
Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду на 12.05.2020 о 13:45.
Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції Вінницької області старшого лейтенанта поліції Григоренка Олексія Сергійовича серії ВР №153046 від 26.05.2018, позивач 26.05.2018 о 08 год. 15 хв. в м. Вінниці по вул. М. Оводова, 29 керуючи автомобілем марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку/стоянку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 (и) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч. 1 КУпАП.
Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, факт порушення позивачем вищевказаного пункту ПДР України підтверджується, показами інспектора роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП ст. лейтенанта поліції Григоренка О.С., які були відібрані в судовому засіданні під час розгляду матеріалів, що надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області про адміністративне правопорушення відносно позивача, за ч. 2 ст. 130 КУпАП, який суду пояснив, що «26.05.2018 року під час несення служби по вул. М. Оводова побачили автомобіль «Ауді», який припаркувався на виїзді з прилеглої території.
При цьому, суд першої інстанції критично оцінив твердження позивача про те, що матеріали відеозапису не можуть бути належним доказом вчинення правопорушення, в зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний запис за допомогою якого здійснювалось фіксування правопорушення, оскільки відомості про технічний запис зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, а зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції 1395, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), Законом України «Про автомобільні дороги», який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п. 15.9.и ПДР, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Частиною 1 ст. 122 КУПАП вказано, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано  жодних доказів не дотримання позивачем вимог п.15.9 (и) ПДР України, а наявний в матеріалах відеозапис (а.с.54) не підтверджує факт порушення позивачем п.15.9 (и) ПДР України, а саме зупинку/стоянку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території.
Також колегія суддів зазначає, що в порушення вимог статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. На думку суду апеляційної інстанції, зазначене, узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13.02.2020р. у справі №524/9716/16-а.
Такич чином, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що  відомості про технічний запис зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, а зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції 1395, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, оскільки приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Щодо посилання суду першої інстанції на те, що факт порушення позивачем вищевказаного пункту ПДР України підтверджується, показами інспектора роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП ст. лейтенанта поліції Григоренка О.С., які були відібрані в судовому засіданні під час розгляду матеріалів, що надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області про адміністративне правопорушення відносно позивача, за ч. 2 ст. 130 КУпАП, то слід зазначити, що згідно висновку Верховного Суду, який сформований у постанові від 15.04.2020 у справі №489/4827/16-а, під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідач діяв як службова особа – інспектор патрульної поліції, а тому свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, так як така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху і такі пояснення посадової особи не є доказами в розумінні ст.251 КпАП України.
Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, суд першої інстанції при прийнятті рішення посилається на постанову Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/13634/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, згідно якої протокол про адміністративне правопорушення складався в той же час та за адресою, що й оскаржена постанова у справі №127/6445/20.
Стосовно вказаного слід зазначити, що під час розгляду вищевказаної справи судом досліджувалися обставини з приводу керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом «Audi А6» д.н.з. НОМЕР_1 в період часу який зазначений в оскарженій постанові, проте судом не досліджувалися обставини здійснення позивачем зупинки транспортного засобу на виїзді з прилеглої території.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта стосовно того, що він не керував автомобілем «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 , так як факт керування позивачем транспортним засобом марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 встановлений постановою суду у справі №127/13634/18 та в порушення вимог ч.2 ст.14-1 КУпАП позивач не повідомив про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився в користуванні іншої особи) орган (посадову особу), що виніс оскаржувану постанову.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не надав жодних доказів, які б чітко вказували на підтвердження того, що позивачем було здійснено зупинку/стоянку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території та не надав до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015  № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Відповідачем не було надано доказів дотримання інспектором патрульної поліції вищезазначених вимог п. 9 розділу ІІІ Інструкції, а саме: повідомлення позивача за яке порушення він притягається до адміністративної відповідальності, якими доказами це підтверджується, роз`яснення позивачеві права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також надання можливості позивачу скористатися своїм правом надання письмових пояснень з приводу виявленого правопорушення, заявити клопотання, що в силу ст.251 КУпАП також є доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів вважає, що не забезпечення належної реалізації позивачем прав, встановлених ст. 268 КУпАП, до моменту прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, могло вплинути на прийняте інспектором поліції рішення у даній справі.
Наведене свідчить, що під час винесення постанови відповідачем були порушені норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.
Отже, зважаючи на те, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваної постанови та відсутність підстав для її скасування.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи та неповно з`ясував обставини справи, в зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про скасування спірної постанови.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин справи призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог слід скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити, скасувати оскаржувану постанову та відповідно до п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України закрити справу про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №153046 від 26.05.2018, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення на нього штрафу у розмірі 255 грн., справу про адміністративне правопорушення закрити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.