ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3073/20 Справа № 175/1460/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Каратаєвої Л.О.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

                                В С Т А Н О В И Л А:
10 квітня 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просило стягнути із ОСОБА_1 на корить АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 42860,01 за кредитним договором №б/н від 13.03.2013 року (а.с.6-8). 
Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено (а.с.50-54).
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося з апеляційною скаргою. Просить, скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат (а.с.57-61).
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач заперечень проти позову банку не подавав, розмір заборгованості не оспорював; відповідач висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком кредитний договір; відсутність підпису на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору; дії відповідача, а саме: отримання кредитної картки (підтверджено фотографуванням клієнта), користування кредитними коштами, свідчать про згоду з формою договору та його умовами. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що з позовної заяви вбачається, що 13.03.2013 року, Відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого у свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» та, підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПРИВАТБАНКУ», отримав кредитну карту із первісно встановленим кредитним лімітом на суму 3000 грн.
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.
       Однак дана анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії (а.с.14).
       Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач ОСОБА_1 станом на 31.03.2019 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 42860,01 грн., з яких: 0,00 - заборгованість за тілом кредиту, 4884,89 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 32457,98 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 3000 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2017,14 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.9-13).
       Однак, даний розрахунок не є первинним документом та не містить відокремленого, чистого розміру заборгованості (тіла кредиту). До того ж поданий суду розрахунок заборгованості позивач не пояснює жодними умовами договору та обставинами справи, а тому переконатись в його правильності у суду не має можливості. Крім цього, розрахунок заборгованості не містить даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, не засвідчений в установленому законом порядку.
       Доказів того, що відповідач був проінформований про зміни умов кредитування з використанням кредитної картки, позивач суду не надав, а також не зазначив, коли саме такі зміни відбулись та в чому вони виразились.
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції і відхиляє доводи апелянта щодо того, що при підписанні анкети-заяви сторони досягли згоди стосовно всіх істотних умов договору, з наступних підстав.
Як вбачається з позову, між сторонами укладено договір № б/н від 13.03.2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000 грн., однак, з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписаної ОСОБА_1 , неможливо встановити, яку саме останній отримав картку та який кредитний ліміт йому встановлено (а.с.14 зворот).
Безпідставними є доводи АТ КБ "ПриватБанк" про те, що вказаний договір оформлений відповідною анкетою-заявою відповідача 13.03.2013 року, яка містить підпис останнього про ознайомлення його з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку". Колегія суддів не може прийняти до уваги витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку як належний, допустимий та достатній доказ, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Тобто, відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.
Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної заяви Умови та правила про надання банківських послуг, які б містили підпис позичальника, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ "ПриватБанк" не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Крім того, анкета-заява, яка підписана відповідачем про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, не містить зазначений позивачем у позові кредитний ліміт у розмірі 3000 грн., а також номер, строк дії платіжної картки, яка була видана банком відповідачу відповідно до його заяви, не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору з відповідачкою в порядку, передбаченому законом, погодження всіх істотних умов договору, видачі кредиту та обґрунтованості розрахунку заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить встановлення розміру процентів, пені, тощо.
       За таких обставин, вимоги позовної заяви про стягнення пені та штрафів є безпідставними, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Жодних обґрунтувань, з яких саме причин вказані докази не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" не містить.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не визнав явку позивача обов`язковою та не роз`яснив йому права щодо надання додаткових доказів на підтвердження позовних вимог, колегія суддів відхиляє як такі, що суперечать ст. 12 ЦПК України щодо змагальності сторін. 
Колегія суддів наголошує, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Доводи апеляційної скарги, що відповідач не оспорював факт укладання договору, а також не заперечував отримання грошових коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку, колегія суддів відхиляє, оскільки рішення суду ухвалено в порядку ст. 280 ЦПК України (проведено заочний розгляд справи), що виключило можливість відповідача подати свої заперечення. Однак зазначені обставини, не звільняють позивача від обов`язку довести свої позовні вимоги. 
Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.
Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: