Ухвала
 
19 травня 2020 року
м. Київ
 
справа  № 713/1364/19
провадження № 61-7849ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року в справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - ГУ Держгеокадастру) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило зобов`язати ОСОБА_1 сплатити шкоду, заподіяну внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, в сумі 400,63 грн, а також шкоду, заподіяну внаслідок зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, в сумі 1 539,33 грн.
 
Позов ГУ Держгеокадастру обґрунтовано тим, що актами старшого державного інспектора контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру Стражири М. Т. та державного інспектора контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру Іванюка В. С. перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25 квітня 2019 року № 136ДК/135/АП/09/01-19 та обстеження земельної ділянки від 25 квітня 2019 року № 136-ДК/029/АО/10/01-19 встановлено використання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0537 га, кадастровий номер 7320510100:01:002:0513, яка перебуває в її власності, не за цільовим призначенням та зняття нею шару ґрунтового покриву без спеціального дозволу. Старшим державним інспектором контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру Стражирою М. Т. було складено протокол про адміністративне правопорушення від  25 квітня 2019 № 136/ДК/0054/П/07/01-19, яким встановлено використання ОСОБА_1 земельної ділянки не за цільовим призначенням, зняття нею шару ґрунтового покриву без спеціального дозволу та заподіяння матеріальної шкоди. Крім того, 25 квітня 2019  року старшим державним інспектором контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру Стражирою М. Т. видано припис № 136/ДК/0053Пр/03/01-19, яким ОСОБА_4 зобов`язано у тридцятиденний строк з дня отримання припису привести земельну ділянку у попередній стан або розпочати виготовлення документації щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. 07 травня 2019 року старшим державним інспектором контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру Стражирою М. Т. здійснено повідомлення відповідача за № 136ДК/0023ШК/11/01-19 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, в розмірі 400,63 грн  та шкоди, заподіяної внаслідок зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, в розмірі 1 539,33 грн.
 
Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру шкоду, завдану внаслідок використання земельної ділянки з кадастровим номером 7320510100: 01:002:0513 площею 0,0537 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , не за цільовим призначенням, в розмірі 400,63 грн та шкоду, завдану внаслідок зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, в розмірі 1 539,33 грн, а всього - 1 939,96 грн, яка підлягає перерахуванню на рахунок Вижницької міської об`єднаної територіальної громади. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року (повний текст якої складено 07 квітня 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2019 року змінено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру шкоду, завдану внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, в розмірі 400,63 грн, та шкоду, завдану внаслідок зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, в розмірі 1 539,33 грн, яка підлягає зарахуванню до відповідних бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України.
 
07 травня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) -  2 102 грн.
 
Ціна позову  в цій справі становить 1 939,96 грн (400,63 грн + 1 539,33 грн), що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). Тому справа № 713/1364/19 є малозначною в силу вимог закону.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                            v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення у постанові Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про відстрочення їй сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 жовтня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року в справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. О. Кузнєцов	
 	 	
 	М. Ю. Тітов