ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 280/717/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.    
-розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року (суддя 1 інстанції Сіпака А.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в якому просила:
визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 04.10.2018 №М-4192-3105/0/18-18 ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована контур №474 на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (кадастровий номер земельної ділянки: 2321587300:02:004:0087);
зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована контур №474 на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (кадастровий номер земельної ділянки: 2321587300:02:004:0087) та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, яка розташована контур №474 на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (кадастровий номер земельної ділянки : 2321587300:02:004:0087).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року позовні вимоги задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки відповідач неодноразово відмовляв позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправно, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, то відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії зокрема, щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянку, відповідно до поданих документів.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вказує на правомірність дій відповідача, оскільки за результатами розгляду заяви позивача та наданих документів було встановлено, що
представлена на затвердження документація із землеустрою не відповідала вимогам чинного законодавства, про що було повідомлено заявника. 
Так, вказана земельна ділянка, розташована біля р. Дніпро, про що вказано у Пояснювальній записці до проекту землеустрою. Проте, у Проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки відсутня будь-яка інформація щодо ухилу місцевості з північної сторони земельної ділянки та обґрунтування відстані від урізу води, що не дає можливості встановити ширину прибережної захисної смуги. Крім цього, наявність водного об`єкту (р. Дніпро) не зображено на жодному картографічному матеріалі, які містяться у Проекту землеустрою.
Відсутність інформації щодо розташування земельної ділянки біля водного об`єкту (ухил місцевості, крутизна схилу, ширина прибережної захисної смуги) є порушенням статті 50 Закону України «Про землеустрій», так як пояснювальна записка та матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки) повинні передбачати зазначену інформацію. 
Відповідач стверджує, що від наявності в проекті землеустрою такої інформації залежить, чи підлягає остання погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, в галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, що унормовано частинами 11 та 12 статті 16 Водного кодексу України, а саме погодження документації із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій» щодо відповідності зазначеного документації водному законодавству.
Головне управління наголошує, що в представленому на затвердження Проекті землеустрою містилося два агромічних паспорта поля, зазначена  інформація в яких є суперечливою та потребує приведення її у відповідність.
Поряд з цим, довідка з державної статистичної звітності (форми 6-зем) від 30.05.2017 № 0-8-0.26-162/165-17, яка є складовою частиною проекту землеустрою, згідно статті 50 Закону України «Про землеустрій», на момент розгляду проекту землеустрою не дійсна, оскільки має термін дії в 1 рік.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, надавши пояснення ідентичні з доводами викладеними в апеляційній скарзі.
В судові засідання апеляційної інстанції позивач не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку.
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що 12.03.2010 позивач звернулася до Вільнянської РДА в Запорізькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної площею 2,00 га із земель резервного на території Тернівської сільської ради для подальшої передачі у власність, для ведення особистого селянського господарства.
Розпорядженням голови Вільнянської РДА в Запорізькій області від 24.03.2010 № 491 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з відведення земельних ділянок для передачі у власність на території Тернівської сільської ради» ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (рілля) для подальшої передачі у власність, із земель резервного фонду (контур поля №474) на території Тернівської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства.
Запорізькою регіональною філією Державного підприємства «Центру ДЗК» проект землеустрою виготовлено у 2018 році.
Згідно висновку експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 18.02.2018 №1497/82-18 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідає вимогам земельного законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що Відділом у Вільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області було сформовано та зареєстровану земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер 2321587300:02:004:0087, для ведення особистого селянського господарства.
Позивач протягом 2018 року не одноразово зверталась до відповідача із клопотанням (заявою) про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Тернівської сільської ради Вільнінського району Запорізької області, проте отримувала відмову.
Так, на звернення позивача від 07.03.2018, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області листом від 16.03.2018 повідомлено позивача, що представлена на затвердження документація із землеустрою не відповідає вимогам і нормам чинного законодавства. Запропоновано долучити до проекту інформацію щодо відстані запроектованої до відведення земельної ділянки до розташованих поряд водних об`єктів. Уточнити інформацію зазначену у пункті 2 розпорядження голови  Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 24.03.2010 №491, стосовно чинності даного розпорядження. На підтвердження інформації щодо невикористаного позивачем правабез0оплатної приватизації із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства до матеріалів проекту долучено довідку не завірену належним чином станом на день подачі клопотання. Завдання на виконання робіт не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України від 045.03.2004 № 266.
За результатами розгляду заяви позивача від 23.04.2018, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області листом від 05.05.2018 повідомлено позивача, що розроблений проект землеустрою одо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: акт прийомки- передачі межових знаків на зберігання не в повній мірі відповідає інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)  та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом  Держкомзему від18.05.2010 № 376; долучити до проекту інформацію щодо відстані запроектованої до відведення земельної ділянки до розташованих поряд водних об`єктів; оновити інформацію долучену до проекту щодо агрохімічного обстеження ґрунтів; завдання на розроблення проекту землеустрою не посвідчені виконавцем робіт.
Відповідач листом від 04.10.2018, відмовив позивачу у задоволенні заяви про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 21.09.2018, оскільки у поданій позивачем на розгляд документації відсутня інформація щодо відстані запроектованої до відведення земельної ділянки до розташованих поряд водних об`єктів. Згідно статті 60 Земельного кодексу України при крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Вказано на необхідність доповнення документації інформацією. Також вказано про необхідність привести до єдиного виду інформацію, зазначену у проекті щодо агровиробничої групи ґрунтів та в матеріалах агрохімічного обстеження земельної ділянки, а також закінчився терміну дії довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Приписами частин 1 та 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
За правилами частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з частиною 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Частинами 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.
Нормами частини 1 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.
Відповідно до частини 6 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Приписами частини 8 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).
Органами, зазначеними в частинах першій-третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.
За правилами статті 60 Земельного кодексу України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;
б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;
в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Нормами частини 1 статті 61 ЗК України передбачено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.
У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється:
а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво;
б) зберігання та застосування пестицидів і добрив;
в) влаштування літніх таборів для худоби;
г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів;
ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо;
д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.
Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах встановлюється законом. (частина 3 статті 61 ЗК України)
Нормами частини 9 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Разом з тим, положеннями пункту 12 11 статті 16 Водного кодексу України, визначено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони і раціонального використання вод та відтворення водних ресурсів, у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить погодження документації із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій» щодо відповідності зазначеної документації водному законодавству.
Відповідно до матеріалів справи, у пояснювальній записці до проекту землеустрою зазначено, що земельна ділянка розташована біля р. Дніпро, а відстань до урізу води перевищує 100 м.
Разом з тим, у проекті землеустрою відсутня інформація щодо ухилу місцевості з північної сторони земельної ділянки. Відсутність вказаної інформації позбавляє можливості встановити ширину прибережної захисної смуги.
Поряд з цим, на картографічних матеріалах проекту землеустрою, не зображено наявність водного об`єкту.
Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.
Отже, відсутність інформації щодо розташування земельної ділянки біля водного об`єкту не відповідає положеннями статті 50 Закону України «Про землеустрій», який містить вичерпний перелік документації, що включає проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а пояснювальна записка та матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування повинні містити зазначену інформацію.
Вказану вимогу відповідача про відображення зазначеної інформації, колегія суддів вважає обґрунтованою, оскільки це зумовлено необхідністю визначення ширини прибережної смуги, так як при крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. 
Також, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що від наявності в проекті землеустрою такої інформації залежить, чи підлягає остання погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, в галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів, що унормовано частинами 11 та 12 статті 16 Водного кодексу України, а саме погодження документації із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій» щодо відповідності зазначеного документації водному законодавству.
Відповідно до пункту 1.6 Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.10.2011 № 536 відомості агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів. 
Згідно з пунктом 3.5 вказаного Порядку наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов`язковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством.
Зважаючи на те, що в проекті землеустрою містилися два агрохімічні паспорти поля: один з яких датований липнем 2013 року, а інший 2018 роком і мають різну інформацію щодо прізвищ землекористувачів, коду, назви та площі ґрунтів, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача, що зазначена в проекті землеустрою інформація повинна була приведена у відповідність.
В ході судового розгляду встановлено, що довідка з державної статистичної звітності (форми 6-зем) від 30.05.2017 № 0-8-0.26-162/165-17, яка є складовою частиною проекту землеустрою, згідно статті 50 Закону України «Про землеустрій», на момент розгляду проекту землеустрою була вже не дійсна, оскільки має термін дії в 1 рік.
Враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є правомірною, оскільки відповідач, відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою, діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих йому повноважень.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду при вирішенні правовідносин, щодо правомірності відмови органу Держгеокадастру у затвердженні погодженого проекту землеустрою, викладеної у постанові від 14 серпня 2018 у справі № 823/409/17.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров