РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/12341/19
Провадження № 22-ц/4815/644/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:      

головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів: Боймиструка С.В.,Шимківа С.С., 

учасники справи:

позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2020 року, ухваленого в складі судді Смолій Л.Д., повний текст рішення виготовлено року, у справі № 569/12341/19 

в с т а н о в и в :
У червні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позов мотивований тим, що після ухвалення судового рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2018 року, станом на момент пред`явлення позову, в нього відбулися суттєві зміни в сімейному житті, а саме 07 rквітня 2018 року він уклав шлюб із ОСОБА_3 , від якого народилася донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, на утриманні його сім`ї знаходяться двоє дітей дружини ввід першого шлюбу та його матір пенсіонерка.
Просив суд про зменшення розміру аліментів до 1/6 частки всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, призначених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2018 року, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнено з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Вирішено питання розподілу судового збору.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував що ні матеріальне становище, ні стан здоров`я позивача не змінився, всі зазначені обставини були враховані при розгляді справи №569/11235/18, тому підстав для зменшення розміру аліментів немає. Вказує, що поза увагою суду залишено той факт, що на утриманні відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей, а її матеріальний стан є низьким. Крім того, судом не враховано що двоє неповнолітніх дітей дружини позивача отримують аліменти від свого батька,а також суд безпідставно дійшов висновку про погіршення майнового стану позивача.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано. 
Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 які проживають разом з відповідачем.
Вказані обставини сторонами не заперечувались.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2018 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на утримання синів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_10 в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.35-36)
07 квітня 2018 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_11 про що складено відповідний актовий запис №1. 
Від другого шлюбу, у позивача ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася донька ОСОБА_4 .
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положення частини 1статті 192 СК України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абзаци перший та другий частини другоїст.182 СК України).
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Ураховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Отже, зміна сімейного становища батька, стан його здоров`я може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Отже, враховуючи сімейний та матеріальний стан позивача та матеріальне становище відповідача, суд першої інстанції дійшов законного висновку, що розмір аліментів, визначених за рішенням суду у відповідності до статті 192 Сімейного кодексу України підлягає зменшенню з 1/3 частини до 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що матеріальне становище позивача не змінилося, а навпаки поліпшилось, виходячи із довідки про його заробітну плату, оскільки саме по собі народження іншої дитини є зміною сімейного та матеріального стану позивача та необхідності її утримання.
Крім того, будь-яких належних та достатніх доказів погіршення стану здоров`я дітей чи погіршення матеріального стану відповідача матеріали справи не містять.
Обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів, які належно оцінені в сукупності судом першої інстанції.
Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

 п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2020 року залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 11 червня 2020 року.

Головуючий :   

Судді :