ПОСТАНОВА 
Іменем України
19 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький
справа № 398/4165/17
провадження № 22-ц/4809/377/20 
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.
        секретар Гончар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1  на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.11.2019 року, суддя Нерода Л.М., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлогосп» та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ВАТ завод «Агромаш» про повернення майна.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Комунального підприємства «Житлогосп» та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ВАТ завод «Агромаш» про повернення майна.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що на момент захоплення ВАТ завод «Агромаш» (код ЄДРПОУ 00901476) 21 грудня 2011 року на площадці біля прохідної, зберігалось 11 залізничних контейнерів: 9 штук - п`ятитонних, 2 штуки - трьохтонних, в яких зберігалось майно ВАТ завод «Агромаш».
12 квітня 2012 року ухвалою Господарського суду Кіровоградської області було забезпечено позов по справі № 5013/233/12 шляхом накладення арешту на усе майно цілісного майнового комплексу ВАТ завод «Агромаш»/
Позивач зазначив, що директор КП «Житлогосп», яке було учасником справи №5013/233/12, знаючи про існуюче обмеження, ігнорував його і вчинив дії щодо подальшого відчуження майна ВАТ завод «Агромаш», переданого йому на зберігання.
 Позивач зазначив, що з матеріалів кримінального провадження №42012120070000002; №42013120070000002, з одинадцятим томом якого він ознайомлений 07 листопада 2017 року, йому стало відомо, що вже після початку досудового розслідування кримінального провадження №42012120070000002; №42013120070000002 по факту розкрадання майна ВАТ завод «Агромаш» за ч. 5 ст. 191 КК України, за вказівкою директора КП «Житлогосп» ОСОБА_2 з охоронюваної КП «Житлогосп» території цілісного майнового комплексу ВАТ завод «Агромаш» було вивезено 11 залізничних контейнерів, які були розміщені в м. Олександрії біля будинків за адресами: пр . Соборний, 97, - один контейнер; пр. Соборний, 99, - два контейнери; вул. Червонокозача, 43 , - один контейнер; вул. Червонокозача, 45 , - один контейнер; пл . Кірова , 2, - один контейнер; вул. Червоностудентська, 45 , - один контейнер; вул. Кременчуцька, 30, - один контейнер; вул . 50 років Жовтня, 3, - один контейнер; вул . 50 років Жовтня, 5, - один контейнер; пр. Соборний, 7, - один контейнер, які мешканці будинків почали використовувати для збирання сміття.
Позивач зазначив, що право власності на контейнери за ВАТ завод «Агромаш» встановлено постановою ВГСУ по справі № 5013/233/12. Факт відсутності контейнерів на території заводу встановлений актом державного виконавця від 23 березня 2015 року.
Позивач зазначив, що такими діями ОСОБА_2 та КП «Житлогосп» було нанесено прямої матеріальної шкоди майновим інтересам ВАТ завод «Агромаш» в сумі 110 000 грн., враховуючи ціну одного контейнера в 10 000 грн.
Позивач зазначив, що є акціонером ВАТ завод «Агромаш» та має у власності 43 720 акцій, що складає 3,2245 % від загальної кількості акцій, і вважає, що діями ОСОБА_2 та КП «Житлогосп» нанесено шкоди і його особистим матеріальним інтересам.
Просив суд зобов`язати Комунальне підприємство «Житлогосп» повернути 11 шт. контейнерів, які зображені на фотографіях, на місце звідки вони були викрадені (вивезені).
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.11.2019 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що позивачем надані належні докази на підтвердження позовних вимог, а саме документи, що підтверджують його права власності на спірне майно. Судом проігноровані клопотання подані позивачем про допит свідків, заяви про забезпечення доказів засобом допиту громадян, клопотання щодо вчинення запиту для встановлення належності 5 автомобілів, які приймали участь у вивезенні спірного майна з території ВАТ завод «Агромаш». Суд не врахував клопотання щодо долучення до справи роздруківок з ЄДРСР по справам, рішення по яким стосується спірного майна і які уже набрали законної сили.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12.02.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду не надано відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.02.2020 справу призначено до розгляду.
До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надано клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи ухвали слідчого судді Загреби А.В. від 26.12.2019 року по справі № 405/8695/19 щодо арешту контейнерів по кримінальному провадженню № 42012120070000002.
До клопотання додано, крім роздруківки з ЄДРСР ухвали від 26.12.2019 по справі № 405/8695/19, ксерокопію газети «За нашу Перемогу!» № 01/20, книгу « Цапюк : Життя як злочин».
Колегія суддів дійшла висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню частково та вирішила за необхідне приєднати до матеріалів справи ухвалу слідчого судді Загреби А.В. від 26.12.2019 року по справі № 405/8695/19 щодо арешту контейнерів по кримінальному провадженню № 42012120070000002. Ксерокопія газети «За нашу Перемогу!» № 01/20, книга «Цапюк: Життя як злочин» підлягають поверненню позивачу, оскільки не мають відношення до даної справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що згідно договору про взаємні права та обов`язки №3 від 10 червня 2011 року, укладеного між ВАТ «Завод Агромаш» та ОСОБА_1 , узгодженого з ТОВ «Ремонтно-механічний завод», ВАТ «Завод Агромаш» передав ОСОБА_1 дев`ять п`ятитонних та два трьохтонних контейнери, всього одинадцять штук, зображених на фото, а ОСОБА_1 у свою чергу зобов`язався погасити заборгованість ВАТ завод «Агромаш» перед ТОВ «Ремонтно-механічний завод» в сумі 60 000 грн.
Вказані одинадцять контейнерів були передані на зберігання ВАТ завод «Агромаш» під повну матеріальну відповідальність та була визначена загальна вартість переданих контейнерів - 110 000 грн., що підтверджується зберігальною розпискою.
Суд першої інстанції зазначив, що з пояснень свідка  ОСОБА_4 вбачається, що з 02 червня 2010 року по 30 грудня 2011 року ОСОБА_4 працювала в ТОВ «Ремонтно-механічний завод» і їй було відомо, що на території ВАТ завод «Агромаш» на зберіганні знаходилось майно ОСОБА_1 , в тому числі одинадцять контейнерів. 21-22 грудня 2011 року відбувся рейдерський захват приміщень та території ВАТ завод «Агромаш», після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_2 шляхом надання вказівок підлеглим було вчинено крадіжку рухомого майна з території та приміщень підприємства. 
Ухвалою суду першої інстанції від 27 грудня 2018 року по справі було призначено судово-товарознавчу експертизу з метою визначення ідентичності контейнерів, які зображені на фотографіях, наданих позивачем, та тими що були придбані позивачем 10 червня 2011 року за договором №3.
Листом директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05 лютого 2019 року було повідомлено про неможливість проведення експертизи, оскільки ні в договорі №3, ні в додатку до нього не відображено ідентифікаційні номери контейнерів, їх індивідуальні параметри та характеристики. Крім того, позивач не надав необхідні документи для проведення експертизи.
Суд першої інстанції зазначив, що копії нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_1 передав на зберігання ВАТ завод «Агромаш» одинадцять контейнерів, які на теперішній час знаходяться на території міста Олександрії і є тими контейнерами, які належать ОСОБА_1 , суд не приймає як належні докази, оскільки пояснення наданні не в судовому засіданні. 
Копії постанов господарських судів України та копію акту державного виконавця від 23 березня 2015 року суд не прийняв як докази, оскільки вони стосуються майна саме ВАТ завод «Агромаш», а не майна ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимогах відсутні,оскільки позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження позову.
Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Сторони в судове засідання не з`явились. Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 328 Цивільного кодексу України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач посилається як на належний доказ на підтвердження позову - договір про взаємні права та обов`язки №3 від 10 червня 2011 року, укладеного між ВАТ «Завод Агромаш» та ОСОБА_1 , узгодженого з ТОВ «Ремонтно-механічний завод», відповідно до якого ВАТ «Завод Агромаш» передав ОСОБА_1 дев`ять п`ятитонних та два трьохтонних контейнери, всього одинадцять штук, зображених на фото, а ОСОБА_1 у свою чергу зобов`язався погасити заборгованість ВАТ завод «Агромаш» перед ТОВ «Ремонтно-механічний завод» за отриману електроенергію в касу цього підприємства у розмірі 60 000 грн. готівки, та погасити заборгованість у сумі 50000 грн. за використаний природний газ ВАТ «Завод Агромаш» перед ТОВ «Ремонтно-механічний завод» перерахувавши кошти на р/рахунковий рахунок ТОВ «Ремонтно-механічний завод» чи ВАТ «Кіровоградгаз» згідно рахунку.
Також позивач зазначає, що вказані одинадцять контейнерів були передані на зберігання ВАТ завод «Агромаш» під повну матеріальну відповідальність та була визначена загальна вартість переданих контейнерів - 110 000 грн., що підтверджується зберігальною розпискою.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши зазначені обставини дійшов висновку, що зазначені докази не можуть бути визнані належними та допустимими, оскільки не підтверджують факт купівлі продажу позивачем, контейнерів які є предметом судового розгляду, а містять тільки інформацію щодо передачі 11 контейнерів ВАТ завод «Агромаш» ОСОБА_1 . 
Також судом апеляційної інстанції встановлено, що в зазначеному договорі відсутні індетифікаційні номери зазначених контейнерів які передавались ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що Ухвалою суду першої інстанції від 27 грудня 2018 року по справі було призначено судово-товарознавчу експертизу з метою визначення ідентичності контейнерів, які зображені на фотографіях, наданих позивачем, тим, що були придбані позивачем 10 червня 2011 року за договором №3.
Листом директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05 лютого 2019 року було повідомлено про неможливість проведення експертизи, оскільки ні в договорі №3, ні в додатку до нього не відображено ідентифікаційні номери контейнерів, їх індивідуальні параметри та характеристики. Крім того, позивач не надав документів необхідних для проведення експертизи.
В позовній заяві позивач зазначає, що право власності на контейнери за ВАТ завод «Агромаш» встановлені постановою ВГСУ по справі №5013/233/12. 
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження, що відповідачами порушено право позивача.
Не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що згідно матеріалів кримінального провадження №42012120070000002; №42013120070000002 до зникнення належних йому контейнерів з території ВАТ завод «Агромаш» причетний директор КП «Житлогосп» ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Зазначені обставини є припущенням і відповідно до глави 5 ЦПК України не можуть бути визнанні судом як належні та допустимі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону. 
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,                              

ПОСТАНОВИВ:

 Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
  Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.11.2019 року, залишити без змін.
Текст постанови складено 31.03 .2020 року.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: