ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/3333/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року (головуючий суддя Прудник С.В.)
у справі  № 160/3333/19          
за позовом    ОСОБА_1 
до Кабінету Міністрів України,   Прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича,   Міністерства екології та природних ресурсів України,   Міністерства освіти і науки України,     Міністерства фінансів України
про  оскарження дій, рішень чи бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Кабінету Міністрів України,   Прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича,   Міністерства екології та природних ресурсів України,   Міністерства освіти і науки України, Міністерства фінансів України про оскарження дій, рішень чи бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування шкоди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 позовну заяву залишено без руху з підстав її не відповідності вимогам статей 160, 161 КАС України.
05.11.2019 позивач подав до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків разом із уточненою позовною заявою, клопотанням про звільнення від сплати судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків, повернуто позивачу на підставі п.1 ч.3 ст.169 КАС України.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції від 07.11.2019, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати як таку, що порушує ст. 8, 24 Конституції України, повернути позовну заяву на повторний розгляд до суду першої інстанції. За позицією скаржника суд першої інстанції, повернувши поданий позивачем позовом,   фактично відмовив у захисті порушених прав позивача.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями   160,   161   цього   Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1   ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до       ч. 2       ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Згідно п. 1 ч. 3   ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України       позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: оригіналу документа щодо сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.; уточненої позовної заяви з копіями відповідно до кількості учасників справи, в якій повинно бути зазначено наступне: суми та обґрунтованого розрахунку матеріальної шкоди, зазначенням у позовній заяві з чого складається ціна позову в розмірі 1750000 грн., наданням обґрунтування заявленим позовним вимогам, викладенням позовних вимог у відповідності до вимог ст.  5, ст.245 КАС України.
05.11.2019 ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, разом із уточненою позовною заявою та клопотанням про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтоване тим, що позивач за своїм матеріальним станом не має можливості сплатити судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову задля захисту своїх порушених прав, який значно перевищує 5 відсотків доходу за 2018 рік у сумі 27610,74 грн. 
Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору і повертаючи позовну заяву ухвалою від 07.11.2019, суд першої інстанції  виходив з того, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених  статтею 133 КАС України  та  статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).
Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).
При цьому, суд вирішуючи питання про звільнення особи від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) обмежений  статтею 8 Закону України «Про судовий збір», в якій зазначено вичерпний перелік підстав для вказаних процесуальних дій.
В даному випадку суд першої інстанції встановив, що на підтвердження своїх доводів позивачем не надано до суду письмових доказів з приводу того, що розмір сплати судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік (довідки з органу пенсійного фонду, довідки з органу доходів і зборів, підтверджень щодо сплати комунальних послуг тощо), тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору.
Такі висновки суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає передчасними, з огляду на таке.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору та звільнення від його сплати, врегульовані положеннями   Закону України «Про судовий збір»   та   Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до       ч. 1   ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно із п. 1 ч. 1   ст. 8 Закону України «Про судовий збір»   враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо       розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. 
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2   ст. 8 Закону України «Про судовий збір»).
Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи з наведених норм, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
В оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви від 07.11.2019 суд першої інстанції фактично не дослідив обставини, зазначені позивачем в клопотанні про звільнення від сплати судового збору, та не надав їм належну правову оцінку.
Посилаючись на ненадання позивачем належних та допустимих письмових доказів на підтвердження обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, суд першої інстанції разом з тим не врахував долучені позивачем до позовної заяви докази на підтвердження складного майнового стану, а саме: довідку органу ПФУ від 31.01.2019, яка містить інформацію про розмір отриманого позивачем доходу (пенсії) за 2018 рік; відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. З огляду на аргументи заявленого позивачем клопотання, суд першої інстанції не співставив визначений розмір належного до сплати у даній справі судового збору за подання позову з доходом позивача за попередній рік (2018 рік), та, відповідно, не вирішив питання щодо можливості звільнення позивача від сплати судового збору на підставі   п. 1 ч. 1   ст. 8 Закону України «Про судовий збір».
Виходячи з  викладеного, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви передчасними, оскільки такі висновки зроблені без належної правової оцінки аргументів позивача, викладених в клопотанні про звільнення від сплати судового збору, без належної та всебічної оцінки майнового стану позивача, з огляду на надані на його підтвердження докази.
Апеляційний суд також вважає за необхідне зауважити, що Європейський Суд неодноразово, зокрема, у справі "Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії", наголошував на тому, що судовий збір має бути "розумним", тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Оскільки невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
Також Європейський Суд неодноразово вказував на необхідність дотримання з однієї сторони балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.
Тобто, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.
З огляду на вищенаведене, ухвалу суду першої інстанції від 07.11.2019 неможливо визнати законною та обґрунтованою, як того вимагає ст..242 КАС України, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 311, 312, 315, 320, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі № 160/3333/19 скасувати,  справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у випадках та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова