ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/484/20 Справа № 175/239/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Радільчук Н.І. на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн без конфіскації знарядь, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, та стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року водій ОСОБА_1 20 січня 2020 року приблизно о 14-30 год. на 29 км + 725 м а/д Н-31 Дніпровського району Дніпропетровської області провадив господарську діяльність, як суб`єкт господарювання без державної реєстрації, а саме надавав послуги з внутрішніх перевезень вантажів колісним транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив вимоги ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», тобто своїми діями скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що справу було розглянуто за відсутності учасників та копію оскаржуваної постанови отримано лише 02 квітня 2020 року.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що не встановлено систематичність та конкретне місце вчинення правопорушення, та матеріали, які додані до протоколу, не відповідають діючому НСУ «Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003». Звертає увагу, що ОСОБА_1 заперечує факт перевезення будь-якого вантажу та відсутні будь-які свідки цього, а в копії накладної не зазначено жодним чином про нього. 
       В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Радільчук Н.І. не з`явились, були повідомлені про час, місце та дату розгляду справи належним чином, захисник Радільчук Н.І. надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, а тому у відповідності до ст. 294 КУпАП розгляд справи проведено без вказаних осіб.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 18 березня 2020 року. З матеріалів слідує, що справу було розглянуто за відсутності учасників, копію оскаржуваної постанови захисник отримала 02 квітня 2020 року, апеляційна скарга останньою подана до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 10 квітня 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови захисник отримала 02 квітня 2020 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. 
Апеляційним переглядом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону, районним судом належним чином не були з`ясовані обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам КУпАП.
Як слідує з постанови місцевий суд, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, взяв за доказ його винуватості протокол про адміністративне правопорушення, товарно-транспортну накладу, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а також фототаблицю.
Так, згідно протоколу, 18 березня 2020 року водій ОСОБА_1 20 січня 2020 року приблизно о 14-30 год. надавав послуги з внутрішніх перевезень вантажів колісним транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив вимоги ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Однак, згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за здійснення господарської діяльності без одержання ліцензії певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону. 
При цьому, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. 
В свою чергу, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.
Господарською діяльністю відповідно до п. 1. 32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. 
Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року №222-VIII за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.
Разом з тим, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик. 
Однак, матеріали справи не містить відомостей про те, що вчинені ОСОБА_1 дії є регулярними та систематичними, а навпаки свідчать про те, що ці його дії носять разовий характер, що виключає можливість зробити висновок про здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності в галузі надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів, без оформлення ліцензії, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП. 
Крім того, наявні в матеріалах справи копії накладної від 20 січня 2020 року не свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки вони оформлені з порушенням вимог НСУ “Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003”, затвердженому наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07 квітня 2003 року, а також в зазначених накладних вказано, що постачальник — “Омега ООО”, покупець — ТОВ “ОМЕГА”, при цьому в графі “одержувач” відсутня відмітка про отримувача товару, та з матеріалів справи неможливо встановити джерело отримання документів, оскільки протокол про адміністративне правопорушення № 0009720 не містить будь-яких відомостей про їх долучення до протоколу.
       Таким чином, сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, так як обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи, тому на підставі наявних матеріалів справи апеляційний суд позбавлений дійти безсумнівного висновку щодо винуватості особи, щодо якої складено протокол, що виключає адміністративну відповідальність ОСОБА_1 за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Радільчук Н.І. строк на апеляційне оскарження постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Радільчук Н.І. - задовольнити.
Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП — скасувати.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                                   С.І.Крот