ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 р. 	Справа № 480/3364/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.
суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. 
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (представник Юшкевич Євгенія Юріївна ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 30.01.20 року по справі № 480/3364/19
за позовом          ОСОБА_1      
до        Управління Державної міграційної служби України в Сумській області       третя особа:         Державна міграційна служба України   
про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 , позивач)  звернувся до суду з позовом  до Управління Державної міграційної служби в Сумській області ( далі - УДМС України  у Сумській обл., відповідач), третя особа: Державна міграційна служба України ( далі - ДМС України), в якому просив:
1) визнати рішення ДМС України у Сумській обл. №88 від 30.05.2019 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує захисту, неправомірним та скасувати його;
2) зобов`язати ДМС України у Сумській обл. переглянути звернення позивача про оформлення документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач через свого представника - адвоката Юшкевича Є.Ю., що діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №000526 від 27.08.2019, подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне та неповне встановлення обставин, які мають важливе значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не встановив об`єктивно та в повному обсязі наявності або відсутності конвенційних ознак, які дають право позивачу на отримання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту, а керувався виключно доводами відповідача, що свідчить про неналежне з`ясування судом обставин справи. 
Зазначив, що він змушений залишатися в України оскільки впевнений, що в разі його повернення на батьківщину йому загрожує небезпека, так як в Бангладеш тривають протистояння за участі Бангладешської Національної Партії, членом якої він є. Раніше позивач звертався до УДМС України в Сумській обл. із заявою про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем, яка була задоволена. 
24.03.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження.
16.04.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку до розгляду та призначено справу у відкритому судовому засіданні.
29.04.2020 від ДМС України надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому третя особа просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
29.04.2020 від УДМС України у Сумській обл. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду судом повідомлені належним чином. 
Відповідно до положень ч.2 ст.313 КАС України розгляд справи проведено без участі сторін.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються документів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Судом встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
Позивач є громадянином Бангладеш, ІНФОРМАЦІЯ_1 , бенгалець за національністю, мусульманин - за віросповіданням, неодружений, має середню освіту. За його словами, місцем його народження та проживання в Бангладеш є м. Сілхет.
11.05.2019   ОСОБА_1 звернувся до УДМС у Сумській обл. із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
Наказом УДМС України у Сумській обл. від 11.05.2019 № 78 його заяву прийнято до розгляду. 
Причиною залишення країни громадянської належності під час звернення із заявою про визнання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту, позивач вказав, що він є членом студентської Бангладешської націоналістичної партії (надалі - БНП) та залишив Батьківщину через політичні проблеми з правлячою партією Авамі Ліг.
Рішенням УДМС України у Сумській обл. від 30.05.2019 № 88 позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що він отримав повідомлення № 27 від 31.05.2019.
Зазначене рішення позивач оскаржив до ДМС України.
23.08.2019 позивач отримав від відповідача повідомлення № 33 від 20.08.2019 про відхилення скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі рішення ДМС України № 115-19 від 13.08.2019.
Не погоджуючись із рішенням УДМС України в Сумській обл. від 30.05.2019 № 88, позивач звернувся із позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, надана позивачем, про побоювання або переслідування, ґрунтується виключно на його особистих суперечливих твердженнях та є спростованою відповідачем у повному обсязі, а тому  позивач не є біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у розумінні Закону України « Про  біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати чи позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначається Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року №3671-VI  (далі по тексту - Закон № 3671).
Згідно з п. 1  ст. 1 Закону № 3671 біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до п. 13 ч. 1  ст. 1 Закону № 3671, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967  року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом щодо статусу біженця 1967 року поняття "біженець" включає в себе 4 основних підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця:
1) особа повинна знаходиться за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання;
2) неможливість або побоювання користуватися захистом країни походження;
3) особа повинна мати цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань;
4) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расова належність; б) релігія; в) національність (громадянство); г) належність до певної соціальної групи; д) політичні погляди.
Управлінням Верховного комісара ООН у справах біженців (далі - УВКБ ООН) ухвалено Керівництво з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця, відповідно до Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року (Женева, 1992 рік) (далі - Керівництво УВКБ ООН), яке встановлює критерії оцінки при здійсненні процедур розгляду заяви особи щодо надання їй статусу біженця.
Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва УВКБ ООН, особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.
Відповідно до статті 4 Директиви Ради Європейського Союзу Про мінімальні стандарти для кваліфікації і статусу громадян третьої країни та осіб без громадянства як біженців чи як осіб, які потребують міжнародного захисту з інших причин, а також змісту цього захисту (29.04.2004) в разі, якщо аспекти тверджень заявника не підтверджуються документальними або іншими доказами, ці аспекти не вимагають підтвердження, якщо виконуються наступні умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати заяву; всі важливі факти, наявні в його/її розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення щодо відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними та не суперечать наявній конкретній та загальній інформації у його справі; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше, якщо заявник не зможе привести поважну причину відсутності подачі цієї заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.
Відповідно до пункту 195 Керівництва УВКБ ООН (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.
Крім того, пункт 37 Керівництва визначає, що для надання статусу біженця, у першу чергу, важлива оцінка клопотання шукача, а не судження про ситуацію, яка склалася у країні походження.
Відповідно до Позиції УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказів у заявах біженців» (1998 року) факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця позивач повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Обов`язок доведення реалізовується заявником у формі надання правдивих фактів, що стосується його заяви, щоб на підставі цих фактів могло бути прийняте відповідне рішення. Проте у зв`язку із особливостями ситуації біженців, посадова особа розділяє обов`язок встановлювати чи оцінювати всі факти, які стосуються справи. Це досягається у найбільшій мірі тим, що посадова особа володіє об`єктивною інформацією щодо відповідної країни походження, щодо питань загальновідомого характеру, направляє заявника в процесі наданням ним відповідної інформації та адекватно перевіряє допустимі факти, які можуть бути обґрунтовані.
Таким чином, у заяві про надання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Заявник повинен переконати посадову особу органу міграційної служби в правдивості своїх фактичних тверджень.  
Водночас, слід ураховувати, що обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін.
Суб`єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Під впливом цієї суб`єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.
Ситуація у країні походження при визнанні статусу біженця є доказом того, що суб`єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об`єктивним положенням у країні та історією, яка відбулася особисто із заявником.
Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальну інформацію в країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.
Виходячи з буквального тлумачення наведених вище положень, небажання особи, яка звертається до міграційної служби про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, повернутися в країну своєї громадянської належності має бути обґрунтоване об`єктивними обставинами, які стали причинами побоювання цієї особи за своє життя.
Під час судового розгляду встановлено, що позивач просив визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки він є членом студентської Бангладешської націоналістичної партії  (далі - БНП) « Bangladesh Catrodol»  та залишив Батьківщину через політичні проблеми з правлячою партією.  Зазначив, що у червні-липні 2016 року в коледжі « Modden Muhun Colleg Sylhet», в якому він навчався, його побили студенти, які підтримують урядову партію, а 25 та 28 грудня 2018 року, коли він вже знаходився в Україні, додому приходила поліція, шукала його та погрожувала вбивством, якщо він не припинить висловлюватися проти урядової партії. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не надав достовірної інформації, яка може свідчити про наявність підстав та унеможливлює повернення до країни походження.
Так, на співбесіді від 16.05.2019 він повідомив, що приєднався до БНП у 18 років в 2011 році, коли отримав середню освіту і почав навчатися в коледжі, але до коледжу він вступив в 2015 році, а в період часу з 2011 року по 2015 рік ніде не навчався. На співбесіді 23.05.2019 р. він стверджував, що став членом партії в 2012 році. Враховуючи його рік народження (1995), в 2012 році йому було 17 років.
За словами позивача, він обіймав посаду голови студентської партії БНП свого району та до його обов`язків входило: «чекати, коли лідер позве на збори, ходити на мітинги, якщо була якась проблема у людей, допомагати за гроші вирішити цю проблему, а також збирати людей, призначати дату та повідомляти людям про час і дату зустрічі з головою». Однак, він не зміг назвати жодної значної акції, організованою партією, та в якій безпосередньо приймав участь.
Отже, якщо позивач дійсно був би активним політичним діячом, організовував та приймав участь у акціях протесту, страйках тощо, то він зміг би детально розповісти про свою діяльність та назвати найбільш масштабні політичні заходи за його участю.
Також ОСОБА_1 повідомив, Чхатра Дал м. Сілхет очолює ОСОБА_3, генерального секретаря БНП Чхатра Дал м. Сілхет він не пам`ятає.
В цілому, всі відповіді позивача носили загальний характер та не відповідають тому обсягу знань, якими повинен володіти активний партійний діяч, що обіймає посаду голови студентської партії БНП свого району, який повинен знати керівників студентської партії БНП ОСОБА_2 м. Сілхет.
До того ж, позивач вкрай поверхнево орієнтується в політичній програмі та ідеології БНП. З пунктів програми партії він жодного не назвав. (Інформацію що цілей та завдань БНП можна знайти на її офіційному сайті за адресою: http://bnpbd.org/page/3cie201ba037de2cl2d52bf9ac911362е, остання дата доступу 28.05.2019).
ОСОБА_1 не знав, чи має БНП власний гімн, що спростовується інформацією з офіційного сайту партії ( http://bnpbd.org/page/54e4P8a70494938ce5feCcc0blf3f381, остання дата доступу 28.05.2019 ).
Також, позивач не зміг назвати основний документ, на підставі якого здійснюється діяльність БНП. Він повідомив, що партійні внески не сплачував, оскільки вони не передбачені.
Як встановлено з інформації по країні погодження, БНП здійснює свою діяльність на підставі, відповідно до якої, членом партії може стати особа, яка досягла 18 років, а членські внески становлять 5 таків (джерело: Канада: Совет по делам иммиграции и беженцев Канады, Бангладеш: Бангладешская националистическая партия (БНП), включая ее структуру, лидеров, документы о членстве и членстве, фракции, связанные с ними организации и мероприятия; обращение с членами и сторонниками со стороны властей (сентябрь 2012-2015 гг.), 31 августа 2015 г., BGD105262.Е, доступно по адресу: https://www.refworld.org/docid/560b91664.html [по состоянию на 28.05.2019 г.], офіційний сайт БНП: http://bnpbd.oro/page/f767124b03dc9061158745е87634dla5), остання дата доступу 28.05.2019 р.
Слід звернути увагу на твердження позивача стосовно того, що документ, який він надав, є копією того документа, який йому видавали, як члену партії (протокол від 23.05.2019).
Так, оглядом цього документа було встановлено, що він датований 30.04.2019 року і ніяким чином не може бути оригінальним партійним квитком, які видаються членам БНП, оскільки відповідно до інформації, розміщеній на сайті http://www.еcoi.nеt/local_lіnk/147121/248252 en.html, БНП до 2008 року не мала стандартизованого документа про членство в партії. Типовим документом про членство в партії був чистий аркуш (часто і зображенням прапора БНП) з іменем, датою народження, іменем батька/матері, адресою тощо. З 2008 року БНП встановила новий механізм, членства зі стандартизованим документом для членів партії Тобто, члени БНП чи дочірні/підтримуючі організації мають унікальні членські документи.
Також, на співбесіді 23.05.2019 позивач написав, як називається його посада «Head of student Group (Local)», але в документі вказана інша посада «President of' Bangladesh Jatiyotabadi Chhatradal №3» Отже, виходячи з вище вказаного, можна зробити висновок, що він навіть не обізнаний щодо змісту наданого ним документа.
Крім того, на співбесідах позивач повідомив, що БНП має власний прапор та емблему, які він особисто схематично намалював (малюнки долучено до матеріалів особової справи). Однак, зображені прапор та емблема не відповідають тому вигляду та опису, який міститься на офіційному сайті партії. Так, «верхняя половина флага будет красной, а ее нижняя половина будет зеленой. Промышленное колесо черного цвета будет находиться в центре флага. Золотая связка падди (необработанный рис) встанет из-за колеса с белой звездой на вершине падди. Зеленый цвет символизирует страну, красный - символ нашей освободительной войны, индустриальный символизирует развитие и прогресс, а белая звезда - символ наших национальных надежд и устремлений (http://bnpbd.org/page/7cl6c84e344da0b6533254a8c33cbbf4), остання дата доступу 28.05.2019, неофіційний переклад.
Зокрема, в судовому засіданні судом першої інстанції встановлено та в подальшому  не спростовано сторонами, що  малюнок прапора, здійснений позивачем, не містить такі необхідні елементи як «чорне коло в центрі аркуша» та «біла зірка», які розташовані на зображенні, розміщеному на сайті партії.
Отже,  відповіді позивача на співбесідах зі співробітником міграційної служби носили загальний характер та не відповідають тому обсягу знань, якими повинен володіти активний партійний діяч, що обіймає посаду голови студентської партії БНП свого району, що вбачається зі змісту відповідних протоколів .
          Крім того, позивач повідомив, що виїхав з Бангладеш, побоюючись за своє життя, однак під час співбесіди від 16.05.2019 вказав, що приїхав до Росії, щоб подивитися чемпіонат світу з футболу. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції , що наведені вище твердження позивача є непослідовними та суперечливими, а отже є такими, що не заслуговують довіри. Заявник не обґрунтував наявність достовірних, правдоподібних, а також переконливих фактів щодо особистої неможливості перебування на території країни походження. Під час перебування на батьківщині та поза межами країни своєї громадянської належності заявник не зазнавав жодних переслідувань за ознаками рас, національності та громадянства (підданства). Також заявником не надано жодних доказів та фактів здійснення над ним фізичного насильства або здійснення будь-якого тиску відповідних органів з країни походження, що унеможливлювало б його перебування на території країни походження. Утисків на батьківщині за релігією не зазнавав. За результатами розгляду відомостей, наведених в анкеті позивача, співбесід останнього з посадовими особами відповідача та виявлених з відкритих електронних джерел фактів, не встановлено об`єктивного підтвердження наявності обґрунтованих побоювань позивача та реальної небезпеки для останнього стати в Бангладеш жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, що свідчить про відсутність у заявника умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону № 3671, які є необхідними для визнання особи біженцем або такою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Щодо посилання апелянта на  побоювань  у політичному переслідуванні через участь у 2016 році у бійці із студентами - прихильниками правлячої парті, колегія суддів зазначає таке. 
У Бангладеш протягом тривалого часу зберігається досить напружену внутрішньополітична ситуація, з традиційним протистоянням провладних сил та опозиції ,які періодично ускладнювалося терористичною активністю ісламістських радикалів. Головні опозиційні партії Бангладеш, у свою чергу, Націоналістична партія Бангладеш, з одного боку і правляча партія «Авамі Ліг» перебувають у стані практично перманентної боротьби, що супроводжується масовими протестними акціями, які призводили до  збройних сутичок та загибелі людей. 
У Бангладеш акції протесту часто обтяжені проявами насильства за участі членів студентських організацій, пов`язаних з основними політичними партіями. У більшості випадків протягом останніх декількох років сутички відбувалися між активістами студентської організації « Бангладеш Чхатра Ліг» пов`язаної з « Авамі Ліг», з одного боку та наближеним до БНП угрупуванням « Джатіябаді Чхатра Дал» і наближеним до іншої проісламської опозиційної партії « Джамаат - і - Ісламі» - « Ісламі Чхатра Шабір», з іншого боку. ( Джерело: Інформаційно- довідкові матеріали Міністерства закордонних справ України від 21.07.2017 № 640/17-500/1955). 
Загострення ситуації, як правило, відбувається напередодні чергових парламентських виборів. Не стали виключенням і останні вибори 30.12.2018, в ході яких у сутичках між прибічниками урядової партії і опозиції у день виборів загинуло 17 осіб (Джерело: http://www.bbc.com/ukrainian/news-russian-46716720)
Суд враховує, що відповідно до статті 9 Кваліфікаційної Директиви ЄС 2011/95/EU від 13.12.2011 « Про стандарти для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців чи як осіб, які потребують міжнародного захисту, єдиного статусу для біженців або для осіб, які підпадають під додаткових захист , а також змісту цього захисту», щоб розглядатися як акт переслідування у значенні статті 1 (А) Конвенції про статус біженця 1951 року, дії агента переслідування повинні бути достатньо серйозними а своїм характером або повторюваністю, щоб являти собою грубе порушення основних прав людини, тобто завдана особі шкода має сягати рівня небезпеки самого існування або втрати нею свободи. 
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком відповідача, що ймовірна участь позивача у бійці не може вважатися актом переслідування у розумінні п. 51 Керівництва УВКБ ООН та вказаної Директиви.
Доводи апелянта про те, що ненадання документальних доказів усних тверджень не повинно бути перешкодою в прийнятті позитивного рішення щодо статусу біженця, колегія суддів відхиляє, оскільки навіть ті пояснення, які надавались позивачем усно, вказують лише на небажання повернутися до країни походження, та не доводять обґрунтованості побоювань позивача за своє життя та здоров`я.  
Згідно з ч. 2   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцію   та законами України.
Відповідно до ч. 2   ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України   у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком ами судів попередніх інстанцій, що рішення УДМС України в Сумській обл. про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є правомірним, обґрунтованим та таким, що прийняте уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (представник Юшкевич Євгенія Юріївна ) залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року по справі № 480/3364/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Любчич 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Постанова складена в повному обсязі  21.05.20.