ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 
Київ
справа №140/2024/19
адміністративне провадження №К/9901/35081/19
адміністративне провадження №К/9901/4491/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів Калашнікової О.В., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційними скаргами Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада              2019 року (головуючий суддя - Макарик В.Я., судді: Бруновська Н.В., Матковська З.М.)
на додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року (головуючий суддя - Макарик В.Я., судді: Бруновська Н.В., Матковська З.М.)
у справі №140/2024/19
за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - Національна академія)
до ОСОБА_1  
про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти,
I.          ПРОЦЕДУРА
1.          Національна академія звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 244 252,45 грн.
2.          Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року позов задоволено.
3.          Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада  2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року - скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду.
4.          Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від              15 січня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 та стягнуто з Національної академії на користь відповідача понесені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 5 940,00 грн. та витрати понесені за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5 495, 68 грн.
5.          У поданих касаційних скаргах Національна академія із посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від             30 серпня 2019 року - залишити без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по особовому складу) від 28 липня 2015 року №23-КС абітурієнта ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання до Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
7. Відповідно до наказу начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 06 серпня 2015 року №182 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 з 06 серпня 2015 року зараховано до списків особового складу Академії та на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення - з обіду 06 серпня 2015 року, призначено на посаду курсанта факультету бойового застосування військ. Крім того, з 06 серпня 2019 року позивачу призначено виплачувати надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премію в розмірі 125% від посадового окладу, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення  
8.          Між Міністерством оборони України в особі начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та солдатом ОСОБА_1 06 серпня 2015 року укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.
9.          Згідно з пунктом 1 вказаного контракту відповідач зобов`язувався, зокрема, відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.
10.           Відповідач у зв`язку з небажанням продовжувати навчання, подав рапорт про відрахування його з числа курсантів Національної академії. Розірвавши достроково контракт, ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати витрати на його утримання у Національній академії в сумі 244 252,45 грн.
11.           Наказом начальника Національної академії від 10 січня 2018 року №2 (по особовому складу) розірвано контракт із відповідачем про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та відраховано з числа курсантів третього курсу спеціальності «Військове управління (за видами Збройних Сил)» спеціалізації «Управління діями підрозділів механізованих військ» у зв`язку із розірванням контракту, звільнено з військової служби у запас за пунктом «и» частини шостої з урахуванням вимог частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).
12.           Відповідно до наказу начальника Національної академії від 10 січня 2018 року №9 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення, а з котлового - зі сніданку 11 січня 2018 року, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії за період з 06 серпня 2015 року по 10 січня 2018 року в сумі 244 252,47 грн. 
13.           Крім того, відповідача під підпис ознайомлено із довідкою-розрахунком від               10 січня 2018 року №1017 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії, у сумі 244 252,45 грн. Як вбачається з даної довідки,   ОСОБА_1 вказав, що з розрахунком не згідний, проте під записом про зобов`язання останнього оплатити суму в касу або на рахунок Національної академії до 10 лютого 2018 року поставив підпис.
14.           Вважаючи незаконним бездіяльність щодо невідшкодуванням відповідачем у добровільному порядку вказаної заборгованості, Національна академія звернулася із позовом до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
15.          Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що курсанти, які навчаються у Національній академії перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними). Разом з тим, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час зазначену вище суму коштів в повному обсязі не відшкодував, що стало підставою для задоволення позову.
16.           Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позовну заяву без розгляду виходив з того, що  відповідачу було надано строк на добровільну сплату витрат, пов`язаних з її утриманням у закладі вищої освіти до 10 лютого 2018 року, у зв`язку з чим, починаючи з 11 лютого 2018 року розпочав спливати строк на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку. В свою чергу, як свідчать встановлені обставини справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 24 червня 2019 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
17.           Задовольняючи заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення та стягуючи з Національної академії в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач, на підтвердження понесених витрат, надав належні та допустимі докази.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18.           Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує на тому, що на момент відрахування відповідача з числа курсантів, спори даної категорії вирішувались в порядку цивільного судочинства, із встановленим терміном позовної давності три роки.
19.           Однак постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16 вирішено відійти від попередньої практики, оскільки вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
20.           Як стверджує скаржник, зазначена постанова отримана ним 19 січня 2019 року у вихідний день та розглянута, згідно штампу вхідної кореспонденції, 21 січня                  2019 року.
21.           Таким чином, на думку позивача, останній пропустив  строк звернення до суду із адміністративним позовом з поважних причин, у зв`язку із зміною юрисдикції даної категорії справ із цивільної на адміністративну та перебуванням вказаної справи з          28 березня 2018 року по 25 травня 2019 року на розгляді Володимир-Волинського міського суду Волинської області, як наслідок, такий строк поновлено судом першої інстанції. 
22.           Отже, як вважає скаржник, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року є законним та обґрунтованим, а постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року - неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.
23.           Щодо ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваної додаткової постанови від 15 січня 2020 року, скаржник зазначає про порушення норм процесуального права, зокрема Восьмий апеляційний адміністративний суд, на думку позивача, розглянув заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат без повідомлення та виклику сторін, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.
24.           Також, Національна академія посилається на те, що позивач не надав доказів понесених судових витрат, під час розгляду судом його апеляційної скарги, а в постанові суду апеляційної інстанції від 20 листопада 2019 року такі докази не досліджуються і не згадуються.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
25.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити наступне.
26.          Згідно із частиною четвертою статті 5 КАС України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених  Конституцією  та законами України.
27.          Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
28.          Частиною п`ятою цієї ж статті встановлено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
29.           Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
30. Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
31. При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання, чи порушення позивачем цього строку, суду, насамперед, слід з`ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
32.          Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся із адміністративним позовом до Волинського окружного адміністративного суду 24 червня 2019 року.
33.          На обґрунтування пропущеного строку такого звернення скаржник посилається на зміну підсудності вказаної категорії спорів зазначеною вище постановою Великої палати та ознайомленням із текстом такої лише 21 січня 2019 року.
34.          Верховний Суд відхиляє вказані доводи скаржника, оскільки вони мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлені КАС України строки.
35.          Так, позивач зазначає у своїй касаційній скарзі про ознайомлення саме 21 січня 2019 року із постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16. 
36.          Однак, як вбачається із матеріалів справи, скаржнику стало відомо про існування зазначеної вище правової позиції із постанови Луганського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року (повний текст якої оприлюднено                16 січня 2019 року) у справі №428/6444/18, в якій Національна академія виступала позивачем.
37.          Натомість, з позовом до адміністративного суду Національна академія звернулась лише 24 червня 2019 року. При цьому, підставою неможливості звернення до суду у місячний строк з дня, коли позивачу стало відомо, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, останній зазначає про факт розгляду вказаної позовної заяви Володимир-Волинським міським судом Волинської області, який лише 17 травня 2019 року постановив ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку із віднесенням такої категорії до адміністративної юрисдикції.
38.          З цього приводу, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, одразу після ознайомлення із зазначеною вище правовою позицією Великої Палати, не був позбавлений права звернутися до Володимир-Волинського міського суду Волинської області із клопотанням про закриття провадження у справі та в подальшому подати позовну заяву в порядку адміністративного судочинства.
39.          Стосовно доводів скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин положення частини першої статті 122 КАС України, які встановлюють шестимісячний строк звернення до суду, Верховний Суд погоджується із позицією суду апеляційної інстанції про те, що спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до такої категорії спорів підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 122 КАС України.
40.          Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16, від 16 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.001198 та постановах Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №824/284/19-а, від 17 квітня 2020 року у справі №360/962/19.
41.          З приводу оскаржуваної додаткової постанови від 15 січня 2020 року про стягнення з позивача судових витрат варто зауважити наступне.
42.          Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
43.          Згідно із статтею 244 КАС України визначені питання, які вирішує суд при ухваленні рішення.
44.          Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
45.          Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
46.          Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.
47.          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від                        19 березня 2020 року у справі №640/6209/19.
48.          Разом з тим,  КАС України  передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).
49. Відповідно до частини п`ятої  статті 143 КАС України  у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному  статтею 252 цього Кодексу.
50.          Зокрема, згідно з частиною третьою статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
51.          Зі змісту наведених норм вбачається, що суд повинен ухвалити додаткове судове рішення протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви, порядок ухвалення додаткового судового рішення повинен відповідати порядку ухвалення судового рішення, а неприбуття у судове засідання осіб не перешкоджає розгляду заяви тільки у тому випадку, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.
52.          Отже, приймаючи до уваги те, що ухвалення постанови від 20 листопада                 2019 року судом апеляційної інстанції здійснювалось в порядку письмового провадження, а відтак останнім обрано правильний порядок ухвалення додаткового судового рішення, а саме  - без виклику сторін в порядку письмового провадження.
53.          З підстав, наведених вище, Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо неповідомлення належним чином про дату, час і місце судового засідання, та його посилання на пункт третій частини третьої статті 353 КАС України як невірне та суб`єктивне трактування останнім норм процесуального законодавства.
54.          З аналогічних міркувань Верховний Суд не бере до уваги твердження скаржника щодо не дослідження судом апеляційної інстанції доказів понесених відповідачем судових витрат при ухваленні постанови від 20 листопада 2019 року.
55.          Так, частиною сьомою статті 139 КАС України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
56.          Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
57.          При цьому варто враховувати приписи частини восьмої статті 262 КАС України, відповідно до якої, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
58.          Як вбачається із матеріалів справи та даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року оприлюднена 22 листопада 2019 року, а заява відповідача про ухвалення додаткового судового рішення подана суду апеляційної інстанції через засоби поштового зв`язку 26 листопада 2019 року, тобто у встановлений законом п`ятиденний строк.
59.          З огляду на вказане вище можна зробити висновок про необґрунтованість доводів позивача щодо встановлення судом апеляційної інстанції обставин (зокрема понесення відповідачем судових витрат) на підставі недопустимих доказів.
60.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду та розподілу судових витрат.
61.          Відповідно до  статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених  статтею 341  цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
62.          На підставі вищевказаного, Верховний Суд вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
64.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції,  судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд,  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі №140/2024/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.В. Калашнікова
В.М. Соколов,
Судді Верховного Суду