ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 804/1049/17	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року (головуючий суддя Сидоренко Д.В.)
у справі  № 804/1049/17
за позовом    ОСОБА_1 
до  Управління Державної казначейської служби України у П`ятихатському районі Дніпропетровської області
про  зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Державної казначейської служби України у П`ятихатському районі Дніпропетровської області, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог (а.с.95-97), просила:
визнати протиправною відмову відповідача щодо надані щорічної додаткової оплачуваної соціальної відпустки як одинокій матері за 2016 рік тривалістю не менше 10 робочих днів;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану з вини відповідача щорічну, додаткову оплачувану соціальну відпустку як одинокій матері за 2016 рік тривалістю не менше 10 робочих днів.   
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як одинока матір має право на додаткову оплачувану соціальну відпустку. До 16.05.2017 позивач обіймала посаду начальника відділу надходжень та видатків управління Державної казначейської служби України у П`ятихатському районі Дніпропетровської області, була звільнена з посади і при звільненні відповідачем не виплачена  компенсація за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері, що має дитину 2016 рік.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повністю.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження статусу «одинока матір».
Суд зазначив, що на законодавчому рівні закріплено  обов`язок  батьків щодо виховання дітей та наслідки ухилення від здійснення таких обов`язків у вигляді прийняття органом опіки та піклування рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо, або позбавлення судом батьківських прав. Тому наявність обставин ухилення одного із батьків від здійснення обов`язку щодо виховання дитини має підтверджуватися відповідним рішенням органу опіки та піклування, або рішенням суду про позбавлення батьківських прав.
Позивачем відповідне рішенням органу опіки та піклування або рішенням суду про позбавлення батьківських прав до заяв про надання додаткових відпусток від 04.07.2016 та від 24.10.2016, а також інші належні докази  не надавалися. 
Щодо надання позивачем акту обстеження умов проживання від 03.01.2017 Служби у справах дітей П`ятихатської районної державної адміністрації та довідки №311 від 04.10.2019 депутата міської ради, суд зазначив, що вказані документи складені після прийняття відповідачем оскаржених відмов та не розглядалися відповідачем під час вирішення питання наявності права на додаткову відпустку. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить  скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційна скарга фактично мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції. Позивач зазначає, що нею надано необхідні докази на підтвердження виховання та утримання дітей без участі батька. Посилання суду на відсутність відповідного рішення органу опіки та піклування або рішенням суду про позбавлення батьківських прав, а також неприйняття в якості належних доказів довідок П`ятихатської ЗОШ № 3 позивач вважає безпідставним скороченням обсягу прав, наданих позивачеві законом та покладенням на позивача додаткових обов`язків, не передбачених жодним нормативним або підзаконним актом. 
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, в  поданому  відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 займала  посаду начальника відділу надходжень та видатків управління Державної казначейської служби України у П`ятихатському районі Дніпропетровської області. 16.05.2017 із займаної посади позивача звільнено. 
Згідно Свідоцтв про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2  ( НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , а.с. 20), їх батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
04.07.2016 позивач звернулася до в.о. начальника управління Державної казначейської служби України у П`ятихатському районі Дніпропетровської області із заявою (а.с.52) про надання додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2016 рік кількістю 10 календарних днів з 18.07.2016.
Листом від 12.07.2016 №01.08./744 (а.с.13) позивача повідомлено про неможливість надання додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері за 2016 рік. 
Відмова у наданні відпустки   мотивована тим, що у свідоцтвах про народження    ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внесено запис про батька ОСОБА_4 ; відповідно до рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області у справі №190/1275/15-ц від 14.08.2015  між батьками укладено договір від 04.08.2015 щодо здійснення батьківських прав та визначено місце проживання неповнолітніх дітей - місце проживання батька ОСОБА_4 ; ОСОБА_4 не позбавлено батьківських прав; довідки від 24.06.2016 №112 та №113 П`ятихатської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3, у яких зазначено, що батько не брав участь у навчально-виховному процесі та вихованні дітей, не знайшли свого підтвердження у зв`язку з розбіжністю між змістом довідок та змістом направленої 15.02.0216 скарги до Державної казначейської служби, у якій ОСОБА_1 зазначено, що здійснення батьківських прав розділено між обома батьками порівну.
24.10.2016 позивач повторно звернулася до начальника управління Державної казначейської служби України у П`ятихатському районі Дніпропетровської області із заявою (а.с.55) про надання додаткової оплачуваної відпустки, як одинокій матері за 2016 рік кількістю 10 календарних днів з 07.11.2016. 
До заяви додано копію договору від 19.10.2016 про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.
Листом від 31.10.2016 №01.08./967 (а.с.12) позивача повідомлено про неможливість надання додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2016 рік. Відмова у наданні відпустки мотивована тим фактом, що позивач вже повідомлялась листом від 12.07.2016 №01-08/744 про неможливість надання відповідної відпустки. Крім того, зазначено, що за зверненням позивача органом Держпраці проведено перевірку, під час якої не виявлено порушень вимог законодавства.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються, зокрема, Конституцією України, Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996  №    504/96-ВР,  Кодексом законів про працю України.
Статтею 2 Закону України «Про відпустки» та статтею 74 КЗпП України встановлено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).
Законодавством визначено такі види відпусток:
- щорічні відпустки: основна відпустка, додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці, а також інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
- соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до ст.182-1 КЗпП України, ст. 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73  Кодексу законів про працю України).
Частиною 7 статті 20 Закону України «Про відпустки» встановлено, що додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6,7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжується у порядку визначеному ст.11 цього Закону.
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу
Статтею 24 Закону України «Про відпустки» та статтею  83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
Визначення «одинокої матері» наведено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9.
В пункті 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.
Пунктом 5 частини 12 статті 10 Закону України «Про відпустки» зазначено, що щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.
Отже, п.5 ч.12 ст.10 Закону України «Про відпустки» визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання для надання відпустки значення не має.
Виходячи з наведеного в сукупності, право на додаткову відпустку як одинокі матері мають: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).
При цьому законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред`явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання щорічної додаткової відпустки, тому одним із документів (а не виключно) для підтвердження того, що батько не бере участі у вихованні дитини, можуть бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав, рішення органів опіки та піклування або суду щодо участі батька у вихованні дитини, ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів, тощо.
Крім того, підтвердженням відсутності участі батька у вихованні дитини може бути акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, а також довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.
Отже, розлучена жінка, яка дійсно виховує дитину сама (без батька), для отримання щорічної додаткової відпустки має надати копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про розірвання шлюбу та документ, який підтверджував би те, що батько не бере участі у вихованні дитини.
Судом встановлено, що до заяв про надання додаткових відпусток від   04.07.2016 та від 24.10.2016 позивачем надавалися свідоцтва про народження дітей, договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 04.08.2015, рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року у справі №190/1275/15-ц, договір від 19.10.2016 про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини та довідки №112 та №113 від 24.06.2016 П`ятихатської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3.
04.08.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, згідно якому батьки домовилися про місце проживання дітей та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, яка проживатиме окремо від дітей. 
Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року у справі №190/1275/15-ц розірвано шлюб, зареєстрований 06 червня 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, актовий запис №26 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 
19.10.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.
Згідно довідок №112 та №113 від 24.06.2016 П`ятихатської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 батько дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не бере участі у навчально-виховному процесі та вихованні дітей.
Таким чином, наявними у справі документами, які позивач подавав відповідачеві, підтверджено, що позивач у спірний період (2016, 2017 роки) самостійно виховувала дітей, тобто без участі батька, а отже мала право на додаткову оплачувану відпустку, відповідно до ст.182-1 КЗпП України, ст. 19 Закону України «Про відпустки».
Вище наведені обставини спростовують доводи відповідача, що позивач не підтвердила належними та допустимими доказами свій статус як одинокої матері.
Частиною 1 статті 83 Кодексу законів про працю України, чітко визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Отже, оскільки відповідачем не надавалася позивачу щорічна додаткова відпустка як одинокій матері, то враховуючи положення наведених вище правових норм, вказана відпустка є невикористаною, тому у зв`язку зі звільненням позивача компенсація за 10 днів невикористаної щорічної додаткової відпустки за 2016 рік підлягає виплаті, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 804/1049/17 скасувати, прийняти нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати протиправною відмову Управління Державної казначейської служби України у П`ятихатському районі Дніпропетровської області у наданні ОСОБА_1 щорічної додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2016 рік тривалістю не менше 10 робочих днів.
Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у П`ятихатському районі Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік тривалістю не менше 10 робочих днів.   
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко