П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року
м. Рівне

Справа № 561/1030/19
Провадження № 22-ц/4815/646/20

Головуючий в Зарічненському районному суді: 
суддя Снітчук Р.М.
Рішення суду першої інстанції
повним текстом проголошено
об 11 год. 37 хв. 04.03.2020
у смт. Зарічне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: Північне міжрайонне управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області Державного агентства водних ресурсів України;

представники сторін:
позивача – адвокат Костюкович Сергій Іванович;
відповідача – ОСОБА_2 та адвокат Полюхович Сергій Миколайович;

за участі: представників відповідача, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Північного міжрайонного управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області Державного агентства водних ресурсів України на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Північного міжрайонного управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області Державного агентства водних ресурсів України про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Зарічненського управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області Державного агентства водних ресурсів України (правонаступник відповідно до наказу Державного агента водних ресурсів України від 28.01.2020 №67 - Північне міжрайонне управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області Державного агентства водних ресурсів України; далі – Міжрайонне управління водного господарства) про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотивуючи вимоги, вказувалося про незаконність наказу відповідача № 118-к від 18 жовтня 2019 року, яким його звільнено з посади машиніста насосних установок Дубровицької експлуатаційної дільниці у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що змін в організації виробництва і праці роботодавця не відбулося, а підстави для скорочення – відсутні. Наказом Зарічненського управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області Державного агентства водних ресурсів України (далі – Зарічненське управління водного господарства) №68 від 21 червня 2019 року з 01 липня 2019 року введено новий штатний розпис, а вже 20 серпня того ж року його було попереджено про заплановане увільнення з огляду на скорочення чисельності та штату працівників. Після уведення в дію штатного розпису у новій редакції з 01 липня 2019 року відповідачем проведено відповідні зміни в організації виробництва і праці, проводилося звільнення та прийняття на роботу працівників, а тому підстав для його скорочення через три з половиною місяці після цього не було. 
Помилковим вважає покликання роботодавця на вивільнення одночасно за двома підставами пункту 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України – скорочення чисельності працівників та штату працівників, що не відповідає вимогам закону. Натомість дійсного скорочення працівників відповідно до наказу Державного агентства водних ресурсів України №207 від 01.04.2019 "Про затвердження Рекомендацій з формування організаційної структури та штатних розписів організацій, що належить до сфери управління Держводагенства", наказу Зарічненського управління водного господарства №68 від 21.06.2019 "Про введення в дію штатного розпису та створення комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі" у період з 01 квітня 2019 року по жовтень 2019 року не відбулося.
На його переконання, оспорюваний наказ не містить вказівки про наявність згоди профспілкового органу на розірвання трудового договору з позивачем, що вказує про необґрунтованість припинення трудових відносин.
Крім того, при розірванні трудового договору з ініціативи роботодавця останнім не дотримано вимог ч. 3 ст. 492 КЗпП України, зокрема не запропоновано усіх наявних вакантних посад на підприємстві, що існували на день вивільнення. При цьому в порушення ст. 42 КЗпП України не враховано переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі, а саме, що він має вищу продуктивність праці, аніж решта працівників, які залишилися на роботі.
Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2020 року позов задоволено.
Визнано незаконним і скасовано наказ Зарічненського управління водного господарства від 18 жовтня 2019 року №118-к щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи.
Поновлено позивача на посаді машиніста насосних установок Дубровицької експлуатаційної дільниці Міжрайонного управління водного господарства з 04 березня 2020 року.
Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 18 320, 48 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2019 року по 04 березня 2020 року з відрахуванням сум податків та обов`язкових платежів.
Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з Міжрайонного управління водного господарства на користь ОСОБА_1 768, 40 гривень судового збору та в дохід держави 1 536, 80 гривень судового збору.
У поданій апеляційній скарзі відповідач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
На її обґрунтування зазначалося про хибність висновків суду щодо наявності підстав для залишення позивача на роботі з огляду на його переважне право, оскільки при вивільненні працівника у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, яких належить скоротити. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП України. Процедура визначення кваліфікації та продуктивність праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Однак з урахуванням того, що потреба у визначенні (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови і провести таку оцінку повинен саме роботодавець. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №754/619/18. Через це відповідним наказом №68 21 червня 2019 року відповідачем було створено комісію для вирішення питань щодо наявності серед працівників, посади яких скорочуються, осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. За наслідками її роботи встановлено низьку продуктивність праці позивача та неякісне виконання покладених на нього обов`язків, а також наявність попереджень. Ці факти засвідчили в суді і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Заявник вважає, що судом залишено без уваги наявність доказів щодо неналежного ставлення ОСОБА_1 до роботи та якості виконуваної роботи як ознак кваліфікації і продуктивності праці. Так, свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_4 зазначали про проведення аналітичної роботи при вирішенні питання про скорочення працівників; зауваження з приводу виконуваної роботи до працівників, які отримав і ОСОБА_1 ; щорічний кваліфікаційний іспит за 2018 рік, який позивач не склав; наявність медичного висновку за наслідками проходження відповідного огляду у 2017 році щодо неможливості за такими показниками займати посаду машиніста насосної станції; ухилення позивача від повноцінного виконання посадових обов`язків шляхом поділу території насосної станції на ділянки; ОСОБА_1 брав участь у засіданні комісії з визначення осіб, що мають переважне право на залишення на роботі. Свідченнями ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вказано про те, що позивач не справлявся із виконанням своїх посадових обов`язків; неодноразово висловлювався про намір виходу на пенсію; причиною того, що ОСОБА_1 було увільнено в зв`язку зі скороченням були низька продуктивність праці та якість виконуваної роботи порівняно з іншими працівниками.
Не погоджувався із твердженнями суду щодо необґрунтованості оспорюваного наказу з приводу відсутності посилання на згоду профспілкового органу як підстави для звільнення, адже дана теза позивача не передбачена вимогами закону. Тим паче, первинна профспілкова організація надала свою згоду на припинення з ним трудових відносин.
З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове – про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. При цьому покликався на безпідставність та надуманість аргументів заявника, оскільки з оспорюваного наказу не видно, що роботодавець врахував переважне право на залишення на роботі, а аналіз продуктивності праці не проводився взагалі. Обґрунтованість вимог позивача узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, що висловлені у постановах від 07.02.2018 у справі №818/410/16, від 30.05.2018 у справі №297/3092/15-ц та від 22.05.2019 у справі №753/3889/17.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи і заперечення сторін, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.
Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки всупереч законодавству про працю при увільненні ОСОБА_1 з посади машиніста насосних установок Дубровицької експлуатаційної дільниці роботодавцем не було враховано наявні у нього та документально підтверджені порівняно з іншими працівниками більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, а саме освіту за спеціальністю "Агрономія", триваліші стаж і досвід роботи, відповідальне ставлення до роботи та якість виконуваної роботи.
Щодо показань свідків, то судом їхні показання залишено без уваги через те, що вони містять суб`єктивне бачення й іншими доказами у справі підтверджені не були.
Проте з такими висновками погодитися не можна.
Як з`ясовано судом, і ця обставина сторонами не заперечується, ОСОБА_1 працював на посаді машиніста насосних станцій Зарічненського управління меліоративних систем (в 2005 році посаду перейменовано в "Машиніст насосних установок Дубровицької експлуатаційної дільниці Зарічненського управління водного господарства") з 29 жовтня 2002 року.
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу припинення трудового договору з ініціативи роботодавця з підстав скорочення чисельності і штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з огляду на що у листопаді 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі на попередньо займаній посаді з 23 жовтня 2019 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2019 року і по день ухвалення рішення у справі.
Встановлено, що Державне агентство водних ресурсів України своїм наказом від 01.04.2019 №207 з метою оптимізації структури організацій, що належать до сфери його управління, та задля ефективного використання бюджетних коштів затвердило Рекомендації з формування організаційної структури та штатних розписів водогосподарських організацій, Примірну організаційну структуру апарату басейнових управлінь водних ресурсів та регіональних (міжрегіональних) офісів водних ресурсів, Примірну організаційну структуру управлінь каналів, Примірну організаційну структуру управлінь водного господарства та управлінь захисних масивів дніпровських водосховищ. При цьому зобов`язано керівників організацій, що належать до сфери управління Держводагенства, у тримісячний строк з дати видання цього наказу привести штатні розписи і організаційні структури у відповідність до цього наказу.
На виконання зазначеного наказу Регіональним офісом водних ресурсів у Рівненській області зобов`язано начальників структурних підрозділів – управлінь надати до 19 квітня 2019 року готові до затвердження штатні розписи і організаційні структури, про що видано відповідне доручення від 17.04.2019 №08/476.
В зв`язку з цим Зарічненське управління водного господарства визначило організаційну структуру (яка вводилася з 01 липня 2019 року), було уведено в дію наказом від 21 липня 2019 року №68 штатний розпис на липень-грудень 2019 року по загальному фонду бюджету, 19 червня 2019 року повідомлено профспілковий комітет роботодавця про наступне скорочення чисельності і штату працівників та визначено перелік працівників, рекомендованих до звільнення.
Письмовим попередженням від 20 серпня 2019 року №908, яке позивач отримав особисто того ж дня, останнього повідомлено роботодавцем про наступне вивільнення із займаної посади машиніста насосних установок Дубровицької експлуатаційної дільниці з 22 жовтня 2019 року. Цим листом йому запропоновано переведення на наявні посади головного економіста, інженера із застосування комп`ютерів, провідного інженера з організації експлуатації та ремонту, провідного інженера з організації експлуатації та ремонту Володимирецької експлуатаційної дільниці, провідного інженера з організації та нормування праці Дубровицької експлуатаційної дільниці, інженера з організації та нормування праці І категорії Володимирецької експлуатаційної дільниці, інженера-гідротехніка Володимирецької експлуатаційної дільниці, електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування, водія автотранспортного засобу ГАЗ-3110 і електрозварювальника.
В подальшому, 15 жовтня 2019 року, засіданням професійного комітету профспілкової організації відповідача погоджено вивільнення ряду працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, серед яких зазначено і ОСОБА_1 , про що свідчить протокол №11 від тієї ж дати.
Наказом роботодавця №118-к від 18 жовтня 2019 року позивача увільнено з роботи з 22 жовтня 2019 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.
Приходячи до переконання про необґрунтованість позову, колегія суддів бере до уваги, що вивільнення ОСОБА_1 відбулося Зарічненським управлінням водного господарства з додержанням вимог закону та обставин справи.
Так, згідно із пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ст.ст. 42, 492, 494 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.
Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників.
Як правильно зазначав заявник, наказом Зарічненського управління водного господарства №68 від 21 червня 2019 року було введено в дію штатний розпис та створено комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. Цією комісією було здійснено порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці працівників, яка надала оцінку кожному працівнику, що підлягав звільненню, та працівнику, якого було вирішено залишити на роботі. При цьому висновок про увільнення ОСОБА_1 було зроблено з урахуванням низької продуктивності праці позивача, неякісного виконання покладених на нього обов`язків і наявність попереджень.
Тому не можна погодитися із доводами позивача, з якими погодився суд попередньої інстанції, про те, що ОСОБА_1 мав більш високу кваліфікацію та продуктивність праці порівняно з іншими працівниками, які займають таку ж посаду, як скорочувана, і виконують таку ж роботу на підприємстві. З порівняльної таблиці працівників Зарічненського управління водного господарства, які станом на 01 липня 2019 року перебували на посаді машиніста насосних установок убачається, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув освіту агронома, закінчив Мирогощанський радгосп-технікум; стаж роботи на посаді складає 26 років; одружений; кваліфікація відповідно до закону, посадової інструкції з урахуванням знань під час здачі екзаменів – не відповідає, обізнаний частково; медичного огляду не пройшов; продуктивність праці (робота насосних агрегатів за рік) становить 10452/345000. Така ж само інформація зафіксована і в особовій картці № НОМЕР_1 .
З медичної карти огляду осіб для визначення спроможності займатися відповідним видом діяльності за станом здоров`я, що ведеться КЗ "Сарненська районна лікарня" Сарненського району Рівненської області, видно, що ОСОБА_1 востаннє проходив професійний медичний огляд у 2017 році.
Показаннями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_3 підтверджуються наведені обставини, а також вказується про наявність зауважень до ОСОБА_1 , нескладення ним щорічного професійного іспиту в 2018 році, наявність медичних документів за наслідками проходження в 2017 році медичного огляду, де зазначалося про необхідність забезпечення позивачу легких умов праці, що мало тоді ж потягти його звільнення із займаної посади, ухилення від належного виконання своїх посадових обов`язків через неможливість якісно виконувати роботу, тобто низька продуктивність праці і якість виконуваної роботи були мотивами для його увільнення.
Щодо тверджень суду про переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі порівняно із працівниками, які залишилися на роботі, - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , то вони з наведених міркувань є необґрунтованими і спростовуються перевіреними колегією суддів доказами у їх сукупності.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1.)письмовими, речовими і електронними доказами;
2.)висновками експертів;
3.)показаннями свідків.
При цьому звертається увага, щовідповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. 
Оскільки станом на день попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення з роботи йому разом з цим було доведено до відома про наявність одинадцяти вакансій в штаті відповідача, які він може зайняти, однак такого наміру ним виявлено не було, тому роботодавцем правильно взято до уваги і відсутність його бажання продовжувати працювати на цьому підприємстві на іншій посаді.
Правовим висновком, що даний Верховним Судом у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі №754/619/18, стверджується, що спочатку підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці всіх працівників, які займають таку ж посаду, як і скорочувана, і виконують таку ж роботу на підприємстві, в установі, організації. При умові рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці таких працівників вирішується питання про те, хто із працівників має переважне право на залишення на роботі.
Процедура визначення кваліфікації та продуктивність праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначенні (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, Міжрайонним управлінням водного господарства при вирішенні питання щодо увільнення ОСОБА_1 із посади машиніста насосних установок було додержано вимог закону з урахуванням правовідносин, що виникли між сторонами трудового договору. Тому вивільнення позивача є законним, а відтак його позов про оспорювання наказу та поновлення на роботі є необґрунтованим. Оскільки основні вимоги до задоволення не підлягають, тому не може бути задоволеною і похідна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Разом з тим, оспорюваний наказ містить помилкове формулювання підстави звільнення – одночасне покликання на скорочення чисельності та скорочення штату працівників, що суперечить правилам п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
Частиною третьою ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулювання чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. 
Тобто вказівку про скорочення чисельності працівників слід виключити, залишивши як підставу звільнення – "Скорочення штату працівників" (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). 
Спонуканнями для прийняття нової постанови – про відмову в задоволенні позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
На підставі ст.ст.42, 492, 494, 235 КЗпП України, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційнийсуд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Північного міжрайонного управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області Державного агентства водних ресурсів України задовольнити.
Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 04 березня 2020 року скасувати.
ОСОБА_1 відмовити в позові до Північного міжрайонного управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області Державного агентства водних ресурсів України про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , виключивши з наказу Зарічненського управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області Державного агентства водних ресурсів України від 18 жовтня 2019 року №118-к посилання на скорочення чисельності працівників. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено: 19.05.2020

Головуючий:                                                  С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк        
С.О.Гордійчук