Постанова
Іменем України
 
02 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 200/21326/16
провадження № 61-1954св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року у складі судді Шевцової Т. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Куценко Т. Р.
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння в натурі.
 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що їй на праві власності належать 86/300 частини домоволодіння, що розташоване за адресою:      АДРЕСА_1 . Відповідач є власником 43/300 частини вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 . Інші частини домоволодіння виділені в окремі квартири і належать стороннім особам придбаними за різних підстав і на цей час фактично і за документацією є розділеними на окремі квартири і відношення до спірної квартири не мають. Спірна квартира має означення як квартира АДРЕСА_2 . У березні 2013 року вона разом зі своєю сім`єю переїхала мешкати у вказану квартиру. У тій самій квартирі мешкає відповідач зі своєю дружиною. Відносини між ними погіршилися, у зв`язку з чим відповідач став чинити їй перешкоди у користуванні належної їй частини домоволодіння. Вона, будучи співвласником домоволодіння, не може належним чином мешкати у своєму будинку, користуватися і розпоряджатися ним.
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд ухвалити рішення, яким поділити домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у натурі між власниками квартири АДРЕСА_2 у домоволодінні між нею та ОСОБА_2 , стягнути із відповідача на її користь судові витрати. 
 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Поділено домоволодіння на АДРЕСА_1 , виділивши в натурі ОСОБА_1 29/100 частини вказаного домоволодіння згідно з варіантом поділу № 2 за висновком спеціаліста від 06 квітня 2017 року № 21-03/2017, що складається із: приміщень в житловому будинку А-1, загальною площею 64,4 м кв., яка складається з приміщень: 2-1 площею 7,5 м кв., 2-2 площею 1,8 м кв., 2-3 площею 21,6 м кв., 2-4 площею 11,9 м кв., 2-5 площею 14,3 м кв., 2-6 площею 3,1 м кв.,                 2-7 площею 4,2 м кв.; прибудови А1-1, загальною площею 13,5 м кв., яка складається із приміщення 2-8 площею 13,5 м кв.; «а2» ганок; «В» гараж; під «В» оглядова яма; «Ж» гараж; 2/3 частки споруд «№ 1-15, I, II», загальною вартістю 106 052,00 грн.
 
Виділено в натурі ОСОБА_2 14/100 частини домоволодіння на АДРЕСА_1 , згідно з варіантом поділу № 2 за висновком спеціаліста від 06 квітня 2017 року № 21-03/2017, що складається із: приміщення у житловій прибудові «А1-1» загальною площею 12,2 м кв., яка складається із приміщення 2-9 площею 12,2 м кв.; житловій прибудові «а-1» загальною площею 10,7 м кв., яка складається з приміщення 2-10 площею 10,7 м кв., «а6» ганок; «Б» погріб з шийкою; «Г» літня кухня, «г» літня кухня, «Н» вбиральня, 1/3 частка         «№ 1-15, I, II» споруд загальною вартістю 48 768,00 грн.
 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію в різниці часток у сумі 2 839,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року залишено без змін. 
 
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, визначаючи варіант поділу домоволодіння згідно з висновком спеціаліста, вважали за необхідне зупинитися на варіанті поділу № 2 , оскільки за вказаним поділом відсутня необхідність проведення переобладнання у квартирі АДРЕСА_2 домоволодіння та необхідність додаткових витрат сторонами; згідно пояснень відповідача він вкладав значні кошти та власним трудом робив поліпшення в прибудові А1-1, яка йому за цим варіантом відходить; за таким поділом відбувається незначний відступ від ідеальних часток співвласників житлового будинку.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули увагу на те, що згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 у вказаному домоволодінні є самочинні споруди, на які не оформлено право власності. Суди не залучили до участі у справі інших співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 . Також судами помилково взято до уваги висновок спеціаліста  Стаценко В . С . від 06 квітня 2017 року № 21-03/2017, який є неналежним доказом у цій справі, оскільки для вирішення питань поділу домоволодіння необхідно проводити саме експертизу. 
 
У березні 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню із таких підстав.
 
Встановлені судами обставини
 
Позивачу належить 43/300 частини домоволодіння, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 березня 2013 року, виданим державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновською Л. Г., та 43/300 частини вказаного домоволодіння, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 липня 2015 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є. В.
 
Відповідачу належить 43/300 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01 березня 1990 року, виданого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л. В.
 
Домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складається із: житлового будинку А-1, загальною площею 213,3 м кв., житловою 146,4 м кв.; житлового будинку Е-1, загальною площею 63,9 м кв., житловою 45,5 м кв.; Б - погріб 17,6 м кв.; В гараж 93,1 м кв.; Ж - гараж 22,4 м кв.; Г - літня кухня 13,5 м кв.; г - літня кухня 3,4 м кв.; М - навіс 11,1 м кв.;              И - навіс 5,3 м кв.; Н - вбиральня 1,0 м кв.; Л - погріб 3,0 м кв.; № 1-15, I, II споруди: ворота, огорожа, тротуари, доріжки, хвіртки, вигрібна яма.
 
Рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів від 04 березня 1986 року № 215 затверджено акт поділу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , між його власниками, за яким домоволодіння складалося із п`яти квартир.
 
Відповідно до проведеного поділу у 1986 року квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_6 - дідусю позивача та батьку відповідача у розмірі 43/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 01 березня 1990 року.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями ОСОБА_3 стали позивач та відповідач у справі.
 
Відповідно до висновку спеціаліста Стаценко В. С. від 06 квітня 2017 року                    № 21-03/2017 ринкова вартість домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з округленням складає 366 298,00 грн. Вартість 43/100 частини квартири АДРЕСА_2 вказаного домоволодіння складає 154 819,00 грн. Спеціалістом запропоновано 3  варіанти поділу квартири АДРЕСА_2 домоволодіння між сторонами, найбільш наближених до їх часток у праві власності.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
 
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
 
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
 
Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
 
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
 
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
 
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
 
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
 
Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
 
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
 
Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Установивши, що висновком спеціаліста визначена технічна можливість виділення кожній із сторін відокремленої частини домоволодіння із найбільш наближеним до ідеальних часток кожного із співвласників та без здійснення переобладнань у квартирі АДРЕСА_2 домоволодіння, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про можливість виділення співвласникам найбільш ізольованих житлових та підсобних приміщень із найменшим відхиленням від ідеальних часток співвласників із незначною виплатою різниці вартості часток. 
 
Правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи на підставі оцінки кожного здобутого доказу окремо і всіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, взявши до уваги технічну можливість виділу співвласникам їх часток у спільній частковій власності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 у вказаному домоволодінні є самочинні споруди, на які не оформлено право власності, є необґрунтованими, оскільки вказані споруди не були предметом поділу між сторонами у цій справі. 
 
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким судом надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.  
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак	
 	 	
 	І. Ю. Гулейков	
 	 	
 	Г. І. Усик