ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2020 р.                                                                                 Справа№ 910/14860/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Поляк О.І.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Дідиченко  М.А. 
 
за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Трофименко Т.Ю.) від 17.02.2020 (повний текст складено 26.02.2020) у справі №910/14860/19 

за позовом Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною в особі відокремленого підрозділу Виробничого комплексу "Техносервіс"
до Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" 
про повернення майна та стягнення 532555,68 грн неустойки, 

за участю представників згідно протоколу судового засідання 

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною в особі відокремленого підрозділу Виробничого комплексу «Техносервіс» (далі також - ВПВК «Техносервіс») звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» (далі також - ПАТ «Київспецтранс») про повернення майна та стягнення 532555,68 грн неустойки.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі №910/14806/19 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» на користь Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною неустойку у розмірі 532  555,68 грн та 9909,34 грн судового збору. У частині позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути позивачу майно провадження у справі закрито.
Рішення суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі мотивовано встановленими судом обставинами повернення спірного майна відповідачем позивачу уже після відкриття провадження у справі. Задовольняючи вимоги про стягнення заявленої позивачем неустойки, суд виходив із положень статей  546, 549, 610, 611, 612, 785 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України, а також погодженими сторонами умовами пунктів 12.11, 12.12, 12.13  договору щодо обов`язку повернути орендоване майно протягом трьох днів з моменту розірвання договору та наявності у орендодавця права вимагати від орендаря сплати неустойки за весь час прострочення обов`язку з повернення майна.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Київспецтранс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі №910/14860/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою відповідач вказує у першу чергу на наявність підстав для закриття провадження і щодо вимог про стягнення неустойки, оскільки, як підтверджується матеріалами справи, підписуючи остаточний акт прийому-передачі майна від 14.01.2020 сторони засвідчили, що не мають одна до одної жодних претензій за договором оренди від 10.05.2016 №1005/2016.
Судом не застосовано пункт шостий статті 762 Цивільного кодексу України, який підлягав застосуванню.
Одночасно, судом першої інстанції не з`ясовано, що відповідач був готовий повернути майно за розірваним договором та вчинив усі необхідні для цього дії. Працівники відповідача неодноразово намагались зв`язатись із представниками позивача з метою повернення орендованого майна, однак, позивач на зв`язок не виходив. За адресою, зазначеною у договорі оренди у позивача відсутні представники, працівники тощо. Заявник наголошує, що позивач не вчинив жодних дій, спрямованих на прийняття належного йому майна від відповідача, що виключає наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення майна. Судом також залишено поза увагою обставини невикористання спірного майна відповідачем у своїй господарській діяльності, а також забезпечення відповідачем схоронності спірного майна шляхом утримання його під належною охороною.
До Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача, у якому останній наголошує на відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки судом повно та всебічно досліджено матеріали справи та винесено обгрунтоване рішення суду. Доводи відповідача про його готовність повернути об`єкт оренди не свідчать про фактичне виконання зобов`язань за договором щодо своєчасного та фактичного його повернення. Доводи відповідача про неможливість повернути об`єкт оренди позивачу не підтверджуються жодними доказами.
08.04.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2020, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці та звільненням судді Смірнової Л.Г. у відставку сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від  17.02.2020 у справі №910/14860/19 прийнято до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 задоволено клопотання апелянта та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від  17.02.2020 у справі №910/14860/19. Зупинено дію оскаржуваного рішення. Відкрито апеляційне провадження та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та інші процесуальні документи (включаючи відповідь на відзив).
05.05.2020 надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти її задоволення та зазначав, що в матеріалах справи відсутні будь-які допустимі та належні докази, що б підтверджували доводи відповідача щодо неможливості виконання зобов`язання по поверненню майна. Зазначення в акті приймання-передачі від 14.01.2020 про те, що сторони не мають взаємних претензій за договором оренди № 1005/2016 від 10.05.2016 , не звільняє відповідача від відповідальності за порушення прав позивача та не компенсує його порушеного права. Крім того, закінчення строку дії договору не звільняє відповідача від відповідальності за порушення, що мали місце під час дії договору.  Доказів того, що відповідач не використовував орендоване майно протягом строку прострочення зобов`язання  по поверненню майна, останнім не надано.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 справу призначено до розгляду на 04.06.2020 у зв`язку із закінченням проведення підготовчих дій.
В судовому засіданні 04.06.2020 оголошено перерву до 16.06.2020.
В судовому засіданні 16.06.2020 суд заслухав представників сторін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
10.05.2016 між Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Орендодавець), що діє через свій Виробничий комплекс «Техносервіс» та Приватним акціонерним товариством «Київспецтранс» (Орендар) укладено договір оренди № 1005/2016 окремого індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності (надалі також - договір оренди), відповідно до п. 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене рухоме майно (далі - Майно), що перебуває на балансі Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, вартість якого визначена згідно із Звітом про оцінку Майна та висновком про вартість об`єкта оцінки станом на 11 березня 2016 року і становить за незалежною оцінкою 334    422,00 грн без ПДВ. Перелік Майна, яке передається в оренду зазначаються в Додатку №1 до цього Договору.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 договору оренди,  Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та Акта приймання - передачі Майна. Передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря прав власності на це Майно. Власником майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди. Передача Майна в оренду здійснюється за його місцем розташування за адресою: м. Київ, вул. Вакуленчука, 4.
Орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить за базовий місяць розрахунку 8000 грн без ПДВ. (п. 3.1 договору оренди).
Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами. Цей Договір укладено строком на п`ять років, що діє з 10 травня 2016 року до 9 травня 2021 року включно. (п. 12.1 договору оренди).
Як встановлено у п. 12.8 договору оренди, чинність цього Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який було укладено; приватизації об`єкта оренди Орендарем; загибелі об`єкта оренди; дострокового розірвання за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду; банкрутства Орендаря; ліквідації Орендаря - юридичної особи; інших випадках, передбачених законодавством України.
Згідно з п.п. 12.11, 12.12 договору оренди, у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю, за адресою визначеною п. 2.5. Договору. У разі, якщо Орендар затримав повернення Майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадково пошкодження.
Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання Акта приймання-передачі покладається на Орендаря.
Відповідно до п. 12.13 договору оренди, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення.
Перелік орендованого майна наведений у Додатку № 1 до договору оренди.
Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору оренди Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в оренду майно, що підтверджується Актом приймання - передачі окремого індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності від 10.06.2016.
За вказаним актом передано відповідачу: 97 шт. сітчастого корпусу контейнера для збору ТПВ об`ємом 1,1 м3 оціночною вартістю 1728 грн. за штуку; 23 шт. контейнерів сітчастого металевого для збору ТПВ об`ємом 1,1 оціночною вартістю 939 грн. за штуку; 194 шт. колес контейнеру для збору ТПВ об`ємом 1,1 оціночною вартістю 84 грн. за штуку; 194 шт. колес з гальмами діаметром 160 мм оціночною вартістю 229 грн. за штуку; 97 шт. кришок контейнера для збору ТПВ об`ємом 1,1 оціночною вартістю 327 грн. за штуку; 194 шт. елементів кріплення контейнера для збору ТПВ об`ємом 1,1 оціночною вартістю 272 грн. за штуку.
Як встановлено під час судового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі № 910/10330/17 за позовом Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною м. Києва до Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» м. Києва про розірвання договору, стягнення боргу, неустойки, позов задоволено частково. Зокрема, розірвано договір оренди №1005/2016 окремого індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності, від 10.05.2016, укладений між Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною та Приватним акціонерним товариством «Київспецтранс».
Згідно з частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Отже, з огляду на положення наведеної норми, договір оренди №1005/2016 окремого індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності, від 10.05.2016 вважається розірваним 07.10.2017.
Пунктом 12.11 договору оренди сторони погодили, що у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю, за адресою визначеною п. 2.5. Договору.
Предметом спору у справі, що переглядається є дві вимоги ВПВК «Техносервіс»: 1) щодо повернення майна, у зв`язку із розірванням за рішенням суду договору оренди цього майна та невиконанням відповідачем цього обов`язку; 2) щодо покладення на відповідача майнової відповідальності у вигляді сплати неустойки, передбаченої сторонами у договорі за невиконання ним обов`язку з повернення майна у розмірі 531555,68 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, місцевий господарський суд здійснив правильну їх кваліфікацію як договірних, орендних, урегульованих відповідними нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів враховує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України, частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).
Норми статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України визначають, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
Частиною першою статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.
Як встановлено судом, договір оренди №1005/2016 окремого індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності, від 10.05.2016 вважається розірваним 07.10.2017.
Відповідно до частин першої, другої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі.
Як встановлено судом першої інстанції на підставі поданих відповідачем доказів - актів приймання - передачі окремого індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності, від 13.01.2020 та 14.01.2020  після відкриття провадження у даній справі відповідачем повернуто орендоване за договором майно позивачу у повному обсязі. 
Такі обставини позивач не заперечує.
Як унормовано пунктом другим частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Місцевий господарський суд мотивовано виходив з того, що  господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо). Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
Відтак, оскільки відповідачем виконано обов`язок з повернення орендованого майна, передбачений пунктом 12.11 договору оренди майна, уже після порушення провадження у справі, і це підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання - передачі окремого індивідуально визначеного рухомого майна, що належить до державної власності, від 13.01.2020 та 14.01.2020, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для закриття провадження у справі у частині вимог про повернення майна.
Що стосується вимог про стягнення неустойки.
Відповідно до частин першої, другої статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі №924/80/19.
Разом з тим, Верховним Судом наголошено на тому, що вимогами частини першої статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, боржник має надати відповідні докази неможливості виконання обов`язку з повернення майна орендодавцю.
Оскільки відповідачем орендоване майно за актами приймання-передачі  було повернуто позивачу лише після порушення провадження у справі, хоча відповідний обов`язок у нього виник ще 10.10.2017, і при цьому відповідачем не надано жодних доказів неможливості своєчасного виконання обов`язку, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 532555,68 грн, розрахованої виходячи з орендної плати в розмірі 11094,91 грн, тобто з урахуванням індексу інфляції (в порядку п. 3.3 договору) за останній місяць дії договору оренди за актом здачі-прийняття робіт від 31.09.2017.
Колегія суддів зауважує, що самих лише тверджень відповідача, у тому числі стосовно бездіяльності позивача при прийнятті майна з оренди, відсутності позивача за місцезнаходженням, зазначеним у договорі оренди, викладених у заявах по суті спору, та непідкріплених жодними доказами, недостатньо для висновку про неможливість виконання ним обов`язку з повернення орендованого майна орендодавцю у строки, визначені у договорі. Не впливає на кваліфікацію спірних правовідносин і та обставина, що відповідач з моменту розірвання договору цим майном не користувався, оскільки правове значення для нарахування майнової відповідальності у вигляді неустойки, визначеної пунктом другим статті 785 Цивільного кодексу України, має обставина неповернення майна орендодавцю.
Отже, місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив матеріали справи та доводи сторін, застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права, якими врегульовано ці правовідносини, ухвалив законне та обґрунтоване рішення суду. Підстави для його скасування - відсутні.
Доводи заявника апеляційної скарги про неправильне застосування місцевим судом норм статті 785 Цивільного кодексу України, як і судження стосовно не дослідження у повній мірі обставин, що мають значення для розгляду справи, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс"  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі №910/14860/19  - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено  22.06.2020.

Головуючий суддя                                                                                О.І. Поляк 

Судді                                                                                          Є.Ю. Пономаренко

                                                                                          М.А. Дідиченко