Справа № 466/1687/19                                Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т. 
Провадження № 22-ц/811/3430/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 березня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Ніткевича А.В., Савуляка Р.В.
Секретар Фейір К.О.
З участю:представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №466/1687/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и л а :
04.03.2019 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.04.2016 у розмірі 17 925,31 грн. та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 1921,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 29.04.2016 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 7495,64 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Вказує, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи містяться на сайті http://privatbank.ua/rules.
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року частково задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.04.2016 у сумі 4 875,32 грн., що складається з заборгованості за кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 960,50 грн. сплаченого судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків, пені, штрафів необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені, штрафів, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Вказує, що заборгованість Відповідача в даній справі виникла не тільки з умов договору приєднання, який укладається шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів, а з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода). В такій Генеральній угоді чітко зазначені умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів та штрафів. Позивачем надана до суду копія Генеральної угоди, підписаної відповідачем. У пункті 2.1 Генеральної угоди сторони погодили розмір відсоткової ставки на рівні 1,5% на місяць (що дорівнює 18% на рік) на суму залишку заборгованості по кредиту. Згідно з п.2.2 Генеральної угоди, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в даній Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1105.96 грн. Звертає увагу суду й на те, що підписавши Генеральну угоду, Відповідач особистим підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами, а також отримав повну інформацію про умови кредитування. Суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та не дослідив положення Генеральної угоди. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені, штрафів, та ухвалити в цій частині нове рішення.
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відповідачем ОСОБА_2 . Відзиву на апеляційну скаргу не надано (далі Відзив).
Заслухавши пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» Жарського І.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 29.04.2016 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 7495,64 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Вказує, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи містяться на сайті http://privatbank.ua/rules.
Згідно наданого позивачем Розрахунку до позовної заяви, станом на 31.01.2019 відповідачу нарахована заборгованість за кредитом в сумі 17 925,31 грн., яка складається з наступного: 4 875,32 грн. заборгованість за кредитом; 1 556,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 997,73 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також 7 495,66 грн. штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди. 
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК можна дійти висновку, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми процентів та неустойки, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення процентів за користування кредитом, пені, комісії, штрафу як зазначено в абзаці другому позовної заяви, оскільки відповідач не підписував Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено їх нарахування.
Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції в цій частині позовних вимог.
Відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості на приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 29.04.2016 року, яку підписав ОСОБА_2 , останній отримав кредит у розмірі 7 495, 64 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди розмір відсоткової ставки сторони визначили на рівні 1,5% на місяць (або 18% річних) на суму залишку заборгованості по кредиту.
За приписами пункту 2.2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, позичальник сплачує штраф в розмірі 1 105,96 грн.
Відтак, сторонами при укладенні Кредитного договору досягнуто всіх істотних умов договору.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дослідив умов Генеральної угоди, внаслідок чого відмовив позивачу у стягненні відсотків та штрафних санкцій.
За змістом статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Із п.2.1 Генеральної угоди вбачається, що сторонами договору визначена процентна ставка на рівні 1,5 % на місяць (або 18% річних) на суму залишку заборгованості по кредиту.
Згідно представленого позивачем розрахунку, заборгованість по несплаті процентів за користування кредитом складає 1 556,60 грн. та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача 1 105,96 грн. штрафу, оскільки такий передбачений п.2.2 Генеральної угоди та відповідач ознайомлений із зазначеною умовою, підписавши Генеральну угоду. (додано до матеріалів справи).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови позивачу у стягненні пені, комісії. Судом першої інстанції вірно зазначено у рішенні, що у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_2 від 29.04.2016 та у Генеральній угоді від 29.04.2016 року підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії та неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Пред`являючи вимоги про повернення кредиту, банк просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині позовних вимог, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.04.2016 року, позивач послався на Витяг з Тарифів Банку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, що містяться на сайті http://privatbank.ua/rules.
У вказаних документах містяться умови користування кредитними коштами, відсоткові ставки, строки повернення грошових коштів, умови застосування штрафних санкцій та сплати комісій за користування грошовими коштами.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з умов та Правил розумів відповідач і що він ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили такі умови, зокрема, щодо сплати комісії та неустойки (пені, штрафів) і саме у зазначених в цих документах розмірах та порядку нарахування.
Судом першої інстанції підставно не застосовано до вказаних правовідносин у цій частині позовних вимог правила частини першої статті 634 ЦК, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача ( www. Privatbank. ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період часу виникнення спірних правовідносин (29 квітня 2016 року), тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у вигідній для нього редакції.
Враховуючи обставини справи, доводи апеляційної скарги до якої не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно частини першої, третьої статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач-фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 192/2217/16-ц, провадження № 61-24992св19); у постанові від 25 листопада 2019 року -( справа № 359/992/17, провадження № 61-30189св/18) по аналогічній справі прописав, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив би покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Такі висновки відповідають правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс/10). 
Відповідно до ст. 376 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Із врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 1 556,60 грн. заборгованості за процентами та штрафу в сумі 1 105,96 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції - 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду Львівської області від 19 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати в частині відмови у стягненні відсотків та штрафу.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360370) заборгованість за відсотками в сумі 1 556,60 (Одна тисяча п`ятсот п`ятдесят шість грн. 60 коп.) та 1 105,96 грн. (Одна тисяча сто п`ять грн.. 96 коп.) штрафу.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 04 березня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

Р.В.Савуляк