ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 520/11727/18
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2449/20 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря -Сороколет Ю.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гудкова Сергія Олексійовича в інтересах ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича на рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року, постановленого під головуванням судді Салтан Л.В.,
 
ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та відзив на позов
У вересні 2018 року ліквідатор фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі- ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Чисте місто» (далі-ТОВ«Чисте місто»), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування рішень державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на:
-котедж АДРЕСА_1 ;
-квартиру АДРЕСА_2 
-(т.1а.с.1-8,т.4а.с.114-116).
Позовні вимоги, зокрема, мотивовано тим, що 30 травня 2008 року між ОСОБА_1 та TOB «Чисте місто» укладено договір №52Р/99 про резервування приміщення, відповідно до умов якого TOB «Чисте місто» зобов`язується здійснити резервування за ОСОБА_9 котеджу за адресою: АДРЕСА_1 
Відповідно до акту приймання-передачі від 18 березня 2009року, TOB «Чисте місто» передало, а ОСОБА_1 прийняла будівлю АДРЕСА_1 , в пансіонаті сімейного відпочинку, за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна: АДРЕСА_1 ). Даний акт приймання - передачі від 18 березня 2009року є підставою для оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна.
18 березня 2009 року Інспекцією ДАБК в Одеській області ОСОБА_1 видано акт готовності об`єкта до експлуатації та свідоцтво НОМЕР_1 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.
Проте, у зв`язку з тяжким фінансовим становищем, ОСОБА_1 зареєструвати право власності на вказане нерухоме майно не змогла.
Позивач також зазначив, що:
-судовими рішеннями господарського суду Одеської області відповідно від 26 червня
2013 року та 07 серпня 2018 року визнано банкрутом ФОП ОСОБА_1 та продовжено строк ліквідаційної процедури; 
-рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 серпня 2011 року
з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнута кредитна заборгованість в розмірі 3 181 281 грн., що з 13 грудня 2013 року ОСОБА_2 прийняла право вимоги за кредитним договором та до неї перейшли всі права банка;
-на підставі заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 07 лютого 2014 року про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на котедж, ОСОБА_2 зареєструвала право власності на котедж АДРЕСА_1 , а вподальшому на квартиру АДРЕСА_2 .
Посилаючись на те, що заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 07 лютого 2014 року скасовано 03 грудня 2014 року, а позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на котедж у березні 2015 року залишені без розгляду, позивач просив задовольнити його вимоги (т.1 а.с. 1-8,т.4 а.с.114-116).
У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у позові, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не була власником майна, а мала лише майнові права на об`єкт нерухомості та надав до суду заяву про застосування строків позовної давності (т.2 а.с.7-9,14-16).

Зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року в позові відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності (т.5а.с.44-47).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на скаргу
В апеляційній скарзі адвокат Гудков С.О. в інтересах арбітражного керуючого Вудуда Г.І.- ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 посилався на те, що судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права,тому просив скасувати рішення суду від 11 червня 2019 року та задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, апелянт зазначив, що:
- звернення позивача до суду 06 вересня 2018 року здійснено в межах строку позовної давності;
- за змістом ст.ст. 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог, що підтверджено правової позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6 - 267цс15, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14;
- в даному випадку судом першої інстанції відмовлено у позові з підстави пропуску строку позовної давності, при цьому судом не зроблено жодних висновків щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позову;
- оскільки судовий акт скасовано на підставі якого здійснена реєстрація права власності на ОСОБА_2 , судове рішення від 07 лютого 2014 року не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, тому припинилось право власності та державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на котедж, яка підлягає скасуванню;
- за заявою ОСОБА_2 Київська районна адміністрація своїм розпорядженням від 17 березня 2014 року №167 затвердила поділ котеджу АДРЕСА_1 , на 4 квартири, визначивши їм відповідні адреси, тому вона зареєструвала за собою право власності на квартири АДРЕСА_1 . В подальшому квартири: АДРЕСА_1 нею відчужені, а право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за нею, тому державна реєстрація вказаної квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 підлягає скасуванню;
- обраний спосіб захисту (скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно) жодним чином не суперечить завданням судочинства, оскільки ОСОБА_10 матиме можливість зареєструвати за собою право власності на своє майно на підставі документів, які отримані від TOB «Чисте місто», лише після скасування реєстрації права власності за ОСОБА_2 . Жодний інший спосіб захисту не зможе поновити порушені права позивачки (т.5 а.с. 54-57).
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Зокрема, представник посилається на те, що :
- Великою Палатою Верховного Суду у п.74 постанови від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/215, а також у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 сформулювана правова позиція щодо оскарження рішень державних реєстраторів, в якій зазначено, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту прав або інтересу позивача;
- ОСОБА_1 було відомо про факт визнання права власності на котедж АДРЕСА_1 за вказаною адресою 24 березня 2014 року, коли її представник ОСОБА_12 ознайомилась з матеріалами справи№520/17968/13 та отримала копію рішення суду від 07 лютого 2014 року(ас.87 матеріали справи 520/17968/13);
- позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, оскільки з 27 травня 2015 року арбітражному керуючому було відомо про поділ спірного котеджу на вищевказані квартири, ним було отримано інформаційні довідки з державного реєстру, а позов подано лише 03 вересня 2018 року; 
- посилання апелянта на переривання строку позовної давності є необґрунтованим, оскільки звернення до суду не перериває строк позовної давності;
- також неможливим є подача позову щодо частини вимог на яку має право позивач, адже оскаржуване рішення в силу своєї суб`єктивної та предметної природи не може бути скасованим частково.

Учасники судового процесу про дату, місце та час розгляду справи повідомлені, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з бажанням особисто приймати участь у її розгляді не подали, що відповідно до правил ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в позові суд першої інстанції керувався ст.267 ЦПК України та виходив з того, що позивачем пропущена позовна давність про застосування якої просив представник відповідача.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, однак невірно послався на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, оскільки в позові слід відмовити за необгрунтованістю позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини в іншій редакції.

Фактичні обставини, встановлені апеляційним судом
Згідно матеріалам справи, 30 травня 2008 року між ОСОБА_1 та TOB «Чисте місто» укладено договір №52Р/99 про резервування приміщення, відповідно до умов якого TOB «Чисте місто» зобов`язується здійснити резервування за ОСОБА_9 котеджу за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10-12 ).
24 липня 2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1  укладений кредитний договір №014/0029/74/91870, згідно з яким позичальник отримав у банка кредит в розмірі 332 492 доларів США, строком до 24 липня 2028 року за програмою кредитування «Житло в кредит на первинному ринку», з цільовим призначенням: придбання цільових облігацій з подальшим їх обміном на котедж, загальною площею 218,12 кв.м. за будівельним АДРЕСА_1 . 
В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором від 24 липня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 був укладений договір застави цінних паперів, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 5317, відповідно якого відповідачка передала банку в заставу цінні папери номінальною вартістю 1 гривня в кількості 697 984 штуки, вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу та надає його власнику право на отримання котеджу за будівельним АДРЕСА_1 . 
Відповідно до акту приймання-передачі від 18 березня 2009 року TOB «Чисте місто» передало, а ОСОБА_1 прийняла будівлю АДРЕСА_1 , в пансіонаті сімейного відпочинку, за адресою: АДРЕСА_1 ( будівельна : АДРЕСА_1 ). Даний акт приймання - передачі від 18 березня 2009року є підставою для оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна (т.1 а.с.13).
18 березня 2009 року Інспекцією ДАБК в Одеській області видано акт готовності об`єкта до експлуатації та свідоцтво НОМЕР_1 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (т. 1 а.с. 14-17).
Дані про те, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на зазначений об`єкт нерухомості, у справі відсутні.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість по погашенню кредиту. 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 серпня 2011 року позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2008 року в сумі 3 181 281 грн. 
13 грудня 2013року ОСОБА_2 прийняла право вимоги за кредитним договором №014/0029/74/91870 від 24 липня 2008 року та договором застави цінних паперів від 24 липня 2008 року на підставі договорів відступлення прав вимог. До останньої перейшли всі права за кредитним договором від 24 липня 2008 року та договором застави, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . 
Постановою Господарського суду Одеської області від 26 червня 2013 року визнано банкрутом ФОП ОСОБА_1 , а її ліквідатором призначено арбітражного керуючого Вудуда Г.І.(т.1а.с.45-48).
Ухвалою господарського суду Одеської області від 07 серпня 2018 року продовжено строк ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_1 (т.1 а.с.49-50).
07 лютого 2014 року заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси (справа № 520/17968/13), з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 07 лютого 2014 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2008 року у сумі 3 181 281 грн., шляхом визнання права власності за ОСОБА_2 на котедж АДРЕСА_1 , загальною площею 266,0 кв.м. за ціною 484 759 грн.(т.1а.с.19-22).
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18739573 вбачається, що державним реєстратором Реєстраційної служби ОМУЮ Голоцваном Є.О.05 березня 2014 року здійснено державну реєстрацію права власності  ОСОБА_2  на котедж АДРЕСА_1 , загальною площею 266,0 кв.м. на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 07 лютого 2014 року (т.1 а.с.32,33). 
За заявою ОСОБА_2 Київська районна адміністрація своїм розпорядженням від 17 березня 2014 року №167 затвердила поділ котеджу АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 , на 4 квартири, визначивши їм відповідні адреси, та зареєструвала за собою право власності на квартири АДРЕСА_1 . Зокрема, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3, яка розташована у будинку АДРЕСА_3 , а квартири АДРЕСА_1 нею відсуджені(т.1 а.с.31-33,34). 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2014 року рішення суду від 07 лютого 2014 року залишено без змін.
03 грудня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.23-27).
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 31 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду (т.1 а.с. 28). 
02 лютого 2016 року  арбітражний керуючий Вудуд Г.І. звернувся до суду  із позовом  до  ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського МУЮ про скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та реєстрації права власності (т.2 а.с. 19-22). 
Предметом указаного спору було право на об`єкти нерухомого майна, а саме котедж АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24 січня 2017 року (справа №520/1068/16-ц) у позові відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 не довела, що є власником вказаних об`єктів нерухомості (т.1 а.с. 39-43).
Ухвалою цього суду від 18 січня 2018 року (справа №520/17968/13-ц) відмовлено в заяві арбітражного керуючого Вудуд Г.І.-ліквідатора ФОП ОСОБА_1 про поворот виконання заочного рішення суду від 07 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с. 29-30).
26 квітня 2018року арбітражний керуючий Вудуд Г.І.звернувся до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» із заявою про скасування запису рішення про державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду від 07 лютого 2014року. Державним реєстраторам прав на нерухоме майно ОСОБА_13 прийнято рішення про відмову у скасуванні реєстрації №40840308 від 26 квітня 2018 року з посиланням на те, що котедж АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , закрито у зв`язку із поділом об`єкта нерухомого майна, право власності за номером 4911358 зареєстровано на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 07 лютого 2014 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2014 року - погашено (т.1 а.с.44).
З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що у результаті поділу даного котеджу утворено 4 самостійних об`єкта нерухомого майна з присвоєнням окремих адрес, зокрема: квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 31).
Зокрема, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка розташована за даною адресою на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, № 19478012, видане 25 березня 2014 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 11882174 від 25 березня 2014 року, Одеське міське управління юстиції) (т.1 а.с.33).
28 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартиру АДРЕСА_4 за вказаною адресою, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Чужовською Н.Ю. за реєстровим №2114 (т.1 а.с. 204-208).
25 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_5 , за вказаною адресою, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Савченко С.В. за реєстровим №497(т.2 а.с.139-143).
25 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_6 , за зазначеною адресою, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим №493 (т.1 а.с. 167-168).
28 жовтня 2014 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_6 , за зазначеною адресою, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за реєстровим №3293 ( т.1 а.с. 158-160).
Тобто у зв`язку з вказаним розпорядженням, в результаті поділу утворені нові об`єкти нерухомості: квартира АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_3 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
                                                                                          I
Постановою Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» №14 судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності суду першої інстанції не зробив висновок про те, чи є позовні вимоги обгрунтовані.
Усуваючи цей недолік суду першої інстанції, апеляційний суд вважає позовні вимоги необгрунтованими, що виключає застосування такої підстави для відмови в позові як пропуск строку позовної давності.
Так, предметом указаного спору є скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на об`єкти нерухомого майна, які арбітражний керуючий Вудуд Г.І. вважає власністю ОСОБА_1 , що вибула із її володіння на підставі рішення суду, яке скасовано.
Таким чином, предметом доказування у даній справі, крім іншого, є доведення обставин, що спірні об`єкти нерухомого майна є власністю ОСОБА_2 , оскільки лише власник майна вправі вимагати скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію нерухомого майна за іншою особою.
Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як зазначалось вище, в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 була власником котеджу АДРЕСА_1 або квартири АДРЕСА_2 . Більш того, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24 січня 2017 року (справа №520/1068/16-ц), в якій брали участь ті ж самі сторони, встановлено, що ОСОБА_1 не була власником вказаних об`єктів нерухомості.
Враховуючи те, що відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, правових підстав для задоволення позовних вимог арбітражного керуючого не вбачається.

II
Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Частиною 5ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина 44ст.631 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2008 року ОСОБА_1 отримала у банка кредит в розмірі 332 492 доларів США, строком до 24 липня 2028 року. Рішенням суду від 11 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2008 року в сумі 3 181 281 грн. Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 погашена заборгованість за кредитним договором.
Тобто, що основне зобов`язання боржник ОСОБА_1 не виконала.
Вищевказане свідчить про те, що з 13 грудня 2013року ОСОБА_2 прийняла право вимоги за кредитним договором від 24 липня 2008 року та договором застави цінних паперів від 24 липня 2008 року на підставі договорів відступлення прав вимог. На підставі рішення суду від 07 лютого 2014 року вона здійснила оформлення права власності на вищевказаний котедж, зареєстрував право власності в Державному реєстру. 
Згідно із ч.1ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч.3ст.3 Закону  України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Таким чином іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. 
Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац 2 ч.1ст.17 Закону України «Про іпотеку»).
У справі, рішення якої переглядається, не встановлено факту виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання згідно рішення суду від 11 серпня 2011 року, тому в задоволенні позову необхідно відмовити й з цієї підстави.

III
У січні 2020 року представник позивача, у порушення вимог ч.1ст.367 ЦПК України, вийшов за межі доводів апеляційної скарги, та подав клопотання про скасування рішення з передачею справи до господарського суду Одеської області.
Клопотання мотивовано тим, що:
- внаслідок тяжкого фінансового становища стосовно ФОП ОСОБА_1 господарським судом Одеської області порушено справу про банкрутство №916/1496/13 та 26 червня 2013 року введено ліквідаційну процедуру;
- відповідно до положень ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України; 
- матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (т.5 а.с.160).
Апеляційний суд вважає, що і цей довід задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.3ст.7 Кодексу України з процедур банкротства матеріали справи, в яких стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття справи про банкрутство, надсилається до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Згідно ч.1 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства стороною, в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України з урахуванням особливостей визначених цією статтею.
Відповідно до п.8ч.1ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №564/1770/13-ц висловила правову позицію, згідно якої за наявності порушеної господарським судом справи про банкрутство відповідача цивільна справа за позовом такого позивача не може бути порушена, а у випадку її порушення підлягає закриттю. Якщо при розгляді цивільної справи з`ясується, що стосовно відповідача у справі порушено провадження про його банкрутство господарським судом. Провадження у цивільній справі підлягає закриттю за п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), якому відповідає п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Як зазначалось вище, ліквідатор ФОП ОСОБА_1 арбітражний керуючий Вудуд Г.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування рішень державного реєстратора (т.1 а.с.1-8,т.4 а.с.114-116). 
Сторонами в даній справі є позивач арбітражний керуючий (боржник) та відповідач ОСОБА_2 (стягувач).
Частиною 4ст.10 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон № 2343-XII), визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.
Після офіційного оприлюднення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство всі кредитори мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, в порядку ст. 23 Закону № 2343-XII незалежно від настання строку виконання зобов`язань.
Отже, у розумінні вищевказаних вимог Закону №2343-XII,  ОСОБА_1  є  боржником, а ОСОБА_2 (стягувач), відповідач по вказаної справі, яка  вправі  пред`явити свої майнові права до боржника в порядку ГПК України.
З урахуванням наведеного відсутні правові підстави для скасування рішення та направлення справи до господарського суду, оскільки вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гудкова Сергія Олексійовича в інтересах арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича - ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції зазначеної постанови.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року.

Головуючий 

Судді: