ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

11 червня 2020 року 
Київ
справа №815/5220/16
адміністративне провадження №К/9901/22982/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Уханенка С. А.,
суддів – Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошового забезпечення,    провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року (головуючий суддя   – Завальнюк І.ВІ.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року (головуючий суддя – Танасогло  Т.М., судді: Бойко А.В., Яковлєв О. В.),
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини    НОМЕР_1 , в якому просив стягнути з відповідача 111   312,00 грн невиплаченого грошового забезпечення.
2. Позов обґрунтовано тим, що у квітні 2014 року його призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період. Службу він проходив у військовій частині    НОМЕР_1 . У зв`язку з порушенням стосовно нього кримінального провадження, питання про його звільнення з військової служби згідно з Указом Президента від 14   січня 2015 року №   15/2015 «Про часткову мобілізацію» не вирішене, тому з 25 березня 2015 року його зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу від 25 березня 2015 року №73. Посилаючись на те, що протягом тривалого часу питання щодо його звільнення не вирішене, а грошове забезпечення з квітня 2015   року відповідач йому не виплачує, просив суд задовольнити позов.
ІІ. Встановлені судами обставини справи
3. Згідно з Указом Президента України від 04 квітня 2014 року №   303/2014 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 призвано на військову службу для комплектування підрозділів Національної гвардії України та направлено для її подальшого проходження до військової частини    НОМЕР_2 .
4. За розпорядженням Головного управління Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_2 (мобілізаційного ресурсу) передана в оперативне підпорядкування військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим особовий склад військової частини НОМЕР_2 переведено до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 мобілізаційного ресурсу (м. Одеса)) та зараховано на усі види забезпечення.
5. З 04 квітня 2014 року по 17 грудня 2014 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 2 відділення окремого стрілецького взводу.
6. У період проходження військової служби позивачу надано вихідні дні з 07 по 16 грудня 2014 року для вирішення соціально-побутових питань і 17 грудня 2014 року він мав прибути до місця проходження служби та приступити до виконання своїх обов`язків, однак у зазначений термін на службу не з`явився.
7. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 грудня 2014 року № 72 стрільця 2-го відділення 1-го окремого стрілецького взводу ОСОБА_1 , виключено з усіх видів забезпечення. Підстава: наказ КЧ від 18 грудня 2014 року № 132.
8. 29 грудня 2014 року військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань провадження №42014161010000451 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 407 КК України, за фактом нез`явлення позивача на службу до військового формування без поважних причин тривалістю понад один місяць. 
9. На підставі цього наказу №   72 та розпорядження від 16 березня 2015 року №   1/18-272 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 березня 2014 року № 73 ОСОБА_1 , стрільця 2-го відділення 1-го окремого стрілецького взводу, зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . 
10. Предметом спору у зазначеній справі є правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення з квітня 2015 року.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
11. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017   року, у позові відмовлено.
12. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд  виходив з того, що виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Враховуючи те, що позивач не з`явився на службі у встановлений строк, відповідач правомірно не виплачував йому грошове забезпечення. 
IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги та аргументи сторін
13.   Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення.
14. Заявник зазначив, що судами не повно та необ`єктивно досліджено усі обставини справи, що не відповідає приписам статті 86 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), а рішення прийнято з порушенням вимог статті 159 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), оскільки суди не надали належної правової оцінки наданим письмовим доказам, зокрема наказам військової частини, що, на думку, позивача, не відповідають вимогам закону.
15. Суди безпідставно взяли до уваги доводи відповідача щодо порушення стосовно ОСОБА_1 кримінального провадження, оскільки, на думку заявника касаційної скарги, кримінальну справу порушено неправомірно і провадження у ній надалі зупинено постановою слідчого.
16. Водночас позивач посилається на неправильне застосування судами норм Закону України від 25   березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі –  Закон №   2232-ХІІ), Положення про проходження громадянами України   військової служби у Збройних   Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008 (далі – Положення №   1153) та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 04 липня 2014 року №638 (далі– Інструкція №   638), оскільки матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
17. Крім того, заявник звертає увагу на те, що є мобілізованим військовослужбовцем, а тому підлягав звільненню з військової служби згідно з пунктом 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року №   15/2015 «Про часткову мобілізацію».
18. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
19. Заперечення на касаційну скаргу від військової частини НОМЕР_1 не надійшли.
20. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» КАС України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №   2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
21. Вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
22. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ), згідно з частиною другою статті 2 якого, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються як цим Законом, так і відповідними положеннями про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами.
23. Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначений Положенням № 1153 пунктом 2 якого встановлено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
24. Особливості проходження військової служби та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період визначені розділом ХІV цього Положення.
25. Так пунктом 251 Положення №   1153 передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.
26. Зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в   разі: якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, – до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності   рішенням   суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими  (підпункт 14 пункту 16 Положення №   1153).
27. Абзацом 18 пункту 116 Положення №   1153 установлено, що матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
28. Якщо військові частини змінили місце дислокації, військовослужбовці зобов`язані прибути до найближчого органу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військового комісаріату і діяти відповідно до наказу (розпорядження) відповідного начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи військового комісара (абзац 2 пункту 251 Положення №   1153). Особи, які не повернулися своєчасно без поважних причин з відпустки до місця проходження військової служби або не прибули після оголошення мобілізації у визначені для них пункти і строки, несуть відповідальність згідно із законодавством. З моменту оголошення мобілізації виїзд військовозобов`язаних та громадян призовного віку з місця постійного проживання без дозволу районного (міського) військового комісара забороняється (абзац 2 пункту 251 Положення №   1153).
29. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №   260    затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особа (далі – Інструкція).
30. За правилами підпункту 1.3.4 пункту 1.3. цієї Інструкції грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).
31. Пунктом 7.10. Інструкції встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які перебувають у розпорядженні, допущеним наказом відповідного командира (начальника), у розпорядженні якого вони перебувають, до тимчасового виконання обов`язків за вакантними посадами за їх спеціальністю, за час фактичного виконання обов`язків за цими посадами, але не більше ніж за два місяці, виплачуються оклади за посадами, що тимчасово виконуються (з урахуванням   підпунктів 7.3.3   та   9.5.6   цієї Інструкції). У такому самому порядку виплачуються оклади військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, допущеним в інтересах бойової підготовки до тимчасового виконання обов`язків за вакантними посадами за їх спеціальністю наказом командира військової частини, у якій військовослужбовці проходили службу до звільнення з посади і продовжують перебувати після зарахування у розпорядження.
32. Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад (скорочення штатної посади) та у період перебування у розпорядженні визначені розділом IX цієї Інструкції.
33. Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що правила виплати грошового забезпечення за цією Інструкцією поширюються виключно на військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні, за умови якщо вони фактично перебувають на службі. На випадки зарахування військовослужбовця у розпорядження через самовільне залишення ним місця служби та, надалі, відсутності за місцем дислокації військової частини з невідомих причин, положення Інструкції щодо виплати грошового забезпечення не поширюються.  
34. Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах, підрозділах і загонах, вищих навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, установах та закладах Національної гвардії України (далі – військові частини) визначений Інструкцією №   638.
35. Саме пунктом 35.3. Інструкції №   638 встановлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
36. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, яких призвано на військову службу під час мобілізації мають, як військовослужбовці, право на визначені законом пільги, гарантії та компенсації, у тому числі на отримання грошового забезпечення під час проходження служби. Водночас за визначенням наведеним у Законі №   2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни, тому від військовослужбовців вимагається неухильного дотримання службової дисципліни та певного порядку дій у разі виникнення ситуацій, пов`язаних з проходженням служби. Зокрема, у разі зміни дислокації військової частини військовослужбовці зобов`язані прибути до найближчого органу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військового комісаріату і діяти відповідно до наказу (розпорядження) відповідного начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи військового комісара, а ті особи, які не повернулися своєчасно без поважних причин з відпустки до місця проходження військової служби або не прибули після оголошення мобілізації у визначені для них пункти і строки, несуть відповідальність згідно із законодавством.
37. Водночас, з метою уникнення непередбачуваних витрат, чинне законодавство передбачає можливість зупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі їх самовільного залишення військової частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причин. У подальшому такі виплати можуть бути поновлені.
VI. Позиція Верховного Суду
38. Як встановлено судами, ОСОБА_1 проходив службу як є військовослужбовець Національної гвардії України і після отримання ним відпустки у грудні 2014 року до місця проходження служби не повернувся. За цим фактом військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України відкрито кримінальне провадження щодо позивача за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 407 КК України. Вказані обставини позивачем не спростовуються і відомості щодо його повернення до місця проходження військової служби у матеріалах справи відсутні. Тому Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22 грудня 2014 року №72, яким позивача виключено з усіх видів забезпечення та відсутність підстав для виплати йому грошового забезпечення, як особі, що самовільно залишила місце служби на строк понад 10 діб.
39. Верховний Суд відхиляє аргументи ОСОБА_1 про те, що його протиправно не звільнено з військової служби за Указом Президента України від 14 січня 2015 року №   15/2015, тому він має  право на отримання ним грошового забезпечення, оскільки такі виплати зупинено у зв`язку з неповерненням позивача на місце проходження служби. Питання щодо протиправності дій відповідача  стосовно звільнення  позивача у цій справі не вирішувалось і ОСОБА_1 таких вимог у цій справі не заявляв.
40. Доводи заявника щодо неправильного застосування судами положень Інструкції №638, з посиланням на положення пункту 116 Положення №1153 є помилковими, оскільки положення абзацу 18 норми пункту 116 Положення №1153 не поширюється на випадки, якщо військовослужбовця зараховано у розпорядження відповідних командирів через самовільне залишення ним місця служби. Такі випадки передбачають зупинення виплат відповідно до Інструкції   №638.
41. Інші мотиви та аргументи заявника зводяться до переоцінки доказів і не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій.
42. Отже, судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допущено порушень норм матеріального та процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
43. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін.
VІI. Судові витрати
44.    З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасником справи, на користь якого ухвалено судове рішення, у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.   Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017   року залишити без змін.
3. Судові витрати не розподіляються.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                                                           С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська