ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.000513 пров. № А/857/3635/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Улицького В.З., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря                    Мельничук Б.Б.,
представника апелянта           Кожухар І.І.,
позивача                                    ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на окрему ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (постановлену головуючим - суддею Гулик А.Г. о 13 год. 06 хв. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 24 лютого 2020 року) за наслідками провадження за нововиявленими обставинами у справі № 1.380.2019.000513 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,

                                                           ВСТАНОВИВ:

03.01.2020 до першої інстанції суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 у справі №1.380.2019.000513 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування заяви вказує на те, що рішення суду від 15.04.2019 у справі №1.380.2019.000513 не виконане відповідачем. Відповідач у листі від 25.01.2019 №5361/11-20/07.05-06, у відзиві на адміністративний позов, під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, в апеляційній та касаційних скаргах не заперечував проти відомостей, зазначених у довідці від 20.12:2018 № 8, виданій виконавчим комітетом Яворівської міської ради. Крім того, відповідачу з грудня 2018 року відомо про наявність зазначеної довідки та про зазначені в ній відомості. Відтак, позивач вважає, що відповідач протиправно не виконує рішення суду.
Окремою ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2019 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виконання рішення суду від 15.04.2019 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 363 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268» у відсотковому співвідношенні 62% від загальної суми грошового забезпечення, зазначеного у довідці виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 20.12.2018 №8 з 10.05.2018. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю. Зобов`язано про вжиття відповідних заходів щодо виконання вказаної ухвали повідомити суд не пізніше тридцяти днів після надходження окремої ухвали.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду в межах строку, визначеного ч. 5 ст. 383 КАС України, оскільки він вчиняв дії, спрямовані на встановлення об`єктивних причин невиконання рішення суду, а тому датою, коли позивач дізнався про порушення свого права необхідно вважати саме 18.11.2019. Крім цього суд зазначив, що відповідач замість здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу у відсотковому співвідношенні 62% від загальної суми грошового забезпечення, зазначеного у довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 20.12.2018 № 8, до 10.10.2019 не вчинив жодних дій, а 10.10.2019 провів позапланову перевірку достовірності відомостей, зазначених у вказаній довідці, оцінка якій, в свою чергу, надана в рішенні суду від 15.04.2019 у справі №1.380.2019.000513.
Вказану окрему ухвалу в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить окрему ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що позивачем пропущено строки звернення до суду із відповідною заявою. Також вказує на те, що будь - яких порушень закону зі сторони Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не вчинялося, а тому підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а окрему ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виконання рішення суду у справі.
В судовому засіданні позивач заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта та позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
Як слідує з матеріалів справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 у справі № 1.380.2019.000513, котре залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2019 у справі № 857/5507/19, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 363 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9.03.2006 № 268» у відсотковому співвідношенні 62% від загальної суми грошового забезпечення, зазначеного у довідці виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 20.12.2018 № 8 з 10.05.2018.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.09.2019 у справі №1.380.2019.000513 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі №1.380.2019.000513 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , до Головного правління Пенсійного Фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії.
06.09.2019 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ВП № 59950046 відкрито виконавче провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 11.12.2019 ВП № 59950046 за невиконання рішення суду та ненадання відповіді на вимогу державного виконавця від 06.11.2019 на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.
07.11.2019 позивач звернувся до відповідача з проханням повідомити про об`єктивні причини невиконання рішення суду.
Листом відповідача від 11.12.2019 № 5138/11-20/11.03-06 позивача повідомлено, що Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області проведено позапланову перевірку достовірності відомостей, відображених у довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 20.12.2018 № 8, за результатами якої встановлено, що у довідці неправильно зазначено розмір окладу за військовим (спеціальним) званням та, відповідно, неправильно розраховано надбавку за вислугу років та надбавку за високі досягнення у праці. Така обставина, на думку відповідача, не встановлена судом під час розгляду справи та не була і не могла бути відома на час розгляду справи Головному управлінню, а тому є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Позивач вважаючи такі дії та бездіяльність відповідача протиправними, звернувся до суду з відповідною заявою.
Завданням адміністративного судочинства в силу ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно ч. 4 ст. 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій вказаної статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).
Відповідно до статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Зазначені вище правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 у справі № 611/26/17.
Щодо доводів апелянта, що позивачем пропущеного строки звернення до суду встановлені ч. 5 ст. 383 КАС то таке спростовується наступним.
Так 07.11.2019 звернувся до відповідача з проханням повідомити про об`єктивні причини невиконання рішення суду 15.04.2019 у справі №1.380.2019.000513. 
Листом від 11.12.2019 № 5138/П-20/11.03-06 на лист від 07.11.2019 позивач отримав відповідь, з якої слідує, що рішення суду не виконане виходячи з того, що за результатами проведеної позапланової перевірки встановлено недостовірність даних вказаних у довідці про розмір грошового забезпечення від 20.12.2018 № 8 з 10.05.2018. Додатково зазначено, що є підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Як зазначив суд першої інстанції, що позивач вчиняв дії, спрямовані на встановлення об`єктивних причин невиконання рішення суду, а тому датою, коли позивач дізнався про порушення свого права необхідно вважати саме 11.12.2019.
Із поштового штемпеля на конверті вбачається, що позивач звернувся із заявою до суду 24.12.2019, тобто в межах строку, визначеного ч. 4 ст. 383 КАС України.
Щодо доводів апелянта про те, що будь - яких порушень закону зі сторони Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не вчинялося, а тому підстави для постановлення окремої ухвали відсутні то суд зазначає наступне.
Як згадувалось вище рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 у справі №1.380.2019.000513 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 363 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9.03.2006 № 268» у відсотковому співвідношенні 62% від загальної суми грошового забезпечення, зазначеного у довідці виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 20.12.2018 № 8 з 10.05.2018. Вказане рішення суду набрало законної сили 23.06.2019.
Разом з цим відповідач замість здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу у відсотковому співвідношенні 62% від загальної суми грошового забезпечення, зазначеного у довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 20.12.2018 № 8, до 10.10.2019 не вчинив жодних дій, а 10.10.2019 провів позапланову перевірку достовірності відомостей, зазначених у вказаній довідці, оцінка якій, в свою чергу, надана в рішенні суду від 15.04.2019 у справі №1.380.2019.000513.
Однак суд вважає за потрібне вказати, що пенсійний орган був вправі провести перевірку щодо достовірності відомостей, зазначених у довідці від 20.12.2018 № 8 з моменту отримання заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з відповідними документами, та подати відповідні висновки для надання їм оцінки судом відповідно до п. 16 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.
Відповідно до п. 16 цього Порядку встановлено, що при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії:
перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів;
перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.
Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. 
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не наділений правом вчиняти дії, які спрямовані на перевірку як окремих фактів, оцінку яким надав суд, так і рішення суду в цілому. 
Більше того рішення суду від 15.04.2019 у справі № 1.380.2019.000513 було предметом апеляційного оскарження за апеляційною скаргою відповідача, за результатами розгляду якої таке залишене без змін.
Разом з цим, правильно зазначив суд першої інстанції, що й підтвердив позивач під час апеляційного розгляду, що відповідач не заперечував щодо достовірності відомостей, що містяться у довідці про розмір грошового забезпечення від 20.12.2018 № 8 ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній та касаційній скаргах.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що невиконання рішення суду порушило вимоги ст. 370 КАС України щодо обов`язковості судового рішення до виконання.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відтак враховуючи наведене вище та беручи до уваги правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення норм чинного законодавства під час виконання рішення суду котре набрало законної сили.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та постановлено окрему ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а окрему ухвалу - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року за наслідками провадження за нововиявленими обставинами у справі № 1.380.2019.000513 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 02 червня 2020 року