СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р.                                                                       Справа № 922/1631/18  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Пуль О.А. , суддя  Тарасова І.В., 
за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Птах Ігоря Миколайовича (вх.№3728 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2019, ухвалене суддею Погореловою О.В. у приміщенні господарського суду Харківської області (повне рішення підписано 12.11.2019) у справі №922/1631/18
за позовом Фізичної особи - підприємця Птах Ігоря Миколайовича, м.Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Афаліна", м.Харків,
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП Птах І.М., звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ТОВ "Афаліна", в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 30.07.2018 (т.1 а.с.189-195), яка прийнята судом до розгляду, просив суд стягнути з відповідача на свою користь:
- суму заборгованості за договором оренди №1 від 01.09.2014 у розмірі 572432, 58 грн.,
- пеню у розмірі 93294,24 грн. за період з 16.12.2017 по 16.06.2018,
- інфляційні суми у розмірі 251721,14 грн. за період з 01.04.2016 по 10.07.2018,
- 3% річних від простроченої суми у розмірі 38991,10 грн. за період з 01.04.2016 по 10.07.2018, а всього 956439,06 грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 05.11.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 64155,47 грн. основного боргу, 20098,25 грн. - інфляційних втрат, 4372,68 грн. три проценти річних та 1329,40 грн. судового збору. В решті позову (тобто у стягненні 867812,66 грн.) судом відмовлено.
Суд першої інстанції зазначив, що, як вбачається із акту звірки взаємних розрахунків від 03.05.2018 (т. 1 а.с. 62 - 64), підписаного між сторонами, заборгованість виникла за період з 30.09.2014 по 31.03.2016; з аналізу вказаних в акті даних вбачається, що за період з 30.09.2014 по 30.06.2015 нараховано до оплати грошову суму в розмірі 480426,62 грн., та згідно цього акту останні відповідачем не оплачені, однак, на момент подання позову сплинули строки позовної давності до цих вимог, про що відповідачем зроблену відповідну заяву; за період з 31.07.2015 по 26.03.2016 (період коли позивач був власником нежитлового приміщення) виникла заборгованість з оплати орендної плати та інших платежів в розмірі 424008,66 грн., разом з тим, за той же період відповідачем було сплачено 359853,19 грн., отже, заборгованість ТОВ "Афаліна" перед ФОП Птах І.М. складає  64155,47 грн.; з огляду на те, що термін прострочення оплати орендної плати за спірним договором розпочався з 11.04.2016,       то період нарахування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання є таким: 11.04.2016 - 11.10.2016, при цьому, з урахуванням річної позовної давності (11.04.2017) та дати подання позову до суду (18.06.2018) нарахування пені позивачем за період з 16.12.2017 - 16.06.2018 здійснено поза межами такого строку; відповідачем у справі заявлено про застосування позовної давності, зокрема, й щодо стягнення пені; враховуючи сплив позовної давності для нарахування пені та заяву відповідача про застосування позовної давності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 93294,24 грн. пені є неправомірною та задоволенню не підлягає; судом зроблений власний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат та вказано, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 4372,68 грн. трьох процентів річних (у період нарахування, визначений позивачем з 01.04.2016 по 10.07.2018), розраховані на суму боргу 64155,47 грн. та 20098,25 грн. інфляційних втрат (у період нарахування, визначений позивачем з 01.04.2016 по 01.07.2018), розраховані на суму боргу 64155,47 грн.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказане рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.
Апелянт зазначає, що підписання сторонами у справі 03.05.2018 акту звірки взаємних розрахунків є належним доказом визнання відповідачем свого боргу, що перериває строк позовної давності за вимогами позивача; також заявник скарги заперечує проти висновку суду щодо недоведеності позивачем факту укладання додаткової угоди №1 від 27.10.2014 до договору оренди, зазначаючи, що вказана угода є чинною, підписана обома сторонами та не визнана недійсною в судовому порядку. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 11.02.2020, встановлено строк до 03.02.2020 для подання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу, а також для подання учасниками справи заяв, клопотань тощо.
03.02.2020, тобто в межах встановленого судом строку, відповідач направив поштою відзив на апеляційну скаргу (вх.1114 від 05.02.2020), в якому стверджує, що акт взаєморозрахунків від 03.05.2018 не відповідає вимогам законодавства з питань бухгалтерського обліку та містить недостовірну інформацію - щодо нарахування заборгованості за договором оренди після закінчення строку його дії; у вказаному акті не зазначено посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції, чи інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, отже, на думку відповідача, вказаний акт не є належним доказом у справі. Також відповідач вважає безпідставними твердження апелянта про те, що суд першої інстанції помилився, коли дійшов висновку про недоведеність факту укладення додаткової угоди №1 від 27.10.2014. Окрім того, ТОВ "Афаліна" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що, підписавши акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 21.03.2016, позивач констатував відсутність будь-яких зауважень та претензій до орендаря та підтвердив відсутність боргу з орендної плати. Відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 27.02.2020.
26.02.2020 позивач надав відповідь на відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що в суді першої інстанції відповідачем взагалі не оспорювався доказ - акт взаєморозрахунків від 03.05.2018, при цьому, посилаючись саме на дані, що містяться у вказаному акті, відповідач просив суд застосувати позовну давність - на думку позивача, відповідне свідчить про визнання відповідачем достовірності викладених в акті відомостей. Позивач також стверджує, що в даному випадку підтвердженням господарської операції є не акт взаєморозрахунків, а договір оренди від 01.09.2014, укладений між сторонами, та акти приймання-передачі об`єкта оренди, що також підписані сторонами. 
У судовому засіданні 27.02.2020, в якому були присутні представники обох сторін, оголошено перерву до 10.03.2020.
04.03.2020 позивач надав письмові пояснення, в яких наполягає на тому, що розрахунок позовних вимог відповідає умовам укладеного між сторонами договору оренди №1 від 01.09.2014; факт наявності боргу підтверджується актом звірки від 03.05.2018. Позивачем наведено додаткове обґрунтування розрахунку інфляційних за період з 01.04.2016 по 10.07.2018 та зазначено, що сам факт укладення договору оренди від 01.04.2014 не заперечується сторонами, матеріали справи містять докази виконання умов договору. Також, за твердженням позивача, в суді першої інстанції, в судовому засіданні 17.09.2018 ним було надано суду для огляду оригінал додаткової угоди від 27.10.2014 до договору оренди, якою сторонами встановлено строк позовної давності в 5 років до вимог орендодавця про стягнення заборгованості та нарахувань на неї.
У судовому засіданні 10.03.2020 у присутності представників обох сторін судом апеляційної інстанції було прослухано звукозапис судових засідань місцевого господарського суду в даній справі від 06.09.2018, 12.09.2018 та 17.09.2018 в частині з`ясування судом питань щодо наявності у позивача оригіналів документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та витребування вказаних документів з метою їх дослідження судом. 
Як встановлено в ході прослуховування запису, у судовому засіданні 06.09.2018 представник позивача зазначав про наявність у нього додаткової угоди до договору, а щодо оригіналів договору та актів приймання-передачі орендованого майна - посилався на те, що вказані документи знаходяться у ТОВ "Афаліна". У судовому засіданні 12.09.2020 представник позивача заявив про те, що він хоче надати суду для огляду оригінали всіх документів (у тому числі, і договору оренди та актів приймання-передачі, які ФОП Птах І.М. вдалося знайти). У судовому засіданні 17.09.2020 представник позивача стверджував, що в попередньому засіданні (12.09.2020) суд оглянув оригінали відповідних документів. 
Водночас із прослуханого судом апеляційної інстанції звукозапису не вбачається, що місцевим господарським судом було вчинено процесуальні дії в порядку ст.210 ГПК України щодо дослідження оригіналів будь-яких документів, перевірено їх відповідність наявним у справі копіям тощо. 
Відповідної інформації також не міститься ні у протоколах вищевказаних судових засідань 06.09.2018 (т.3, а.с. 169), 12.09.2018 (т.4, а.с.89) та 17.09.2018 (т.4, а.с.107), ні в оскаржуваному рішенні, в якому вказано, що у засіданні суду 06.09.2018 представник позивача відмовився надати суду для долучення до матеріалів справи оригінал спірної додаткової угоди, яку надавав суду для огляду, аргументуючи це тим, що відповідач може знищити вказаний документ, якщо він буде долучений до матеріалів справи; в свою чергу, представник позивача зазначив, що у разі потреби, спірна додаткова угода буде надана до експертної установи для проведення експертизи.
Представник позивача (який не брав участі в розгляді справи в суді першої інстанції) в судовому засіданні 10.03.2020 зазначав, що, на його думку, звукозапис від 17.09.2020 підтверджує, що 12.09.2020 судом оглядалися оригінали наданих позивачем документів - оскільки представник відповідача в засіданні 17.09.2020 не висловив заперечень проти тверджень представника позивача про огляд судом вказаних документів 12.09.2020.
Представник відповідача (який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції) наполягав на тому, що суд першої інстанції оригіналів документів не досліджував.
У судовому засіданні 10.03.2020 було оголошено перерву до 16.03.2020.
У судовому засіданні 16.03.2020 представник позивача надав суду для огляду оригінали актів прийому-передачі нежитлового приміщення до договору оренди №1, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме, акту від 01.09.2014, згідно з яким приміщення було передано орендодавцем орендареві (т.1, а.с.21) та акту від 21.03.2016, згідно з яким приміщення повернуто орендарем орендодавцю (т.1, а.с.61). Судом встановлено відповідність вказаних копій дослідженим у судовому засіданні оригіналам. Оригіналу договору оренди №1 від 01.09.2014, додаткової угоди до нього та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) позивач не надав.
В ході апеляційного провадження представник позивача зазначав про відсутність у ФОП Птах І.М. вказаних документів, відсутність заперечень з боку відповідача стосовно укладення та виконання договору оренди №1 від 01.09.2014.
Відповідач в суді апеляційної інстанції неодноразово посилався на відсутність у ТОВ "Афаліна" вказаного договору та актів, ставив під сумнів як факт укладення договору, так і факт підписання актів про надання послуг, зазначав про перевищення колишнім керівником товариства, ОСОБА_1. своїх повноважень.
Стосовно суті спору представники сторін у судовому засіданні 16.03.2020 підтримали викладену ними письмово правову позицію. 
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України. 
Учасники процесу погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.
За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Позивач, ФОП Птах І.М., звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ТОВ "Афаліна", в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 30.07.2018 (т.1 а.с.189-195), яка прийнята судом до розгляду, просив суд стягнути з відповідача на свою користь:
- суму заборгованості за договором оренди №1 від 01.09.2014 у розмірі 572432,58 грн.,
- пеню у розмірі 93294,24 грн. за період з 16.12.2017 по 16.06.2018,
- інфляційні суми у розмірі 251721,14 грн. за період з 01.04.2016 по 10.07.2018,
- 3% річних від простроченої суми у розмірі 38991,10 грн. за період з 01.04.2016 по 10.07.2018, а всього 956439,06 грн.
На підтвердження вказаних вимог ним було надано копію договору оренди №1 від 01.09.2014 (т.1, а.с. 12 - 18), підписаний від імені ФОП Птах І.М. (орендодавця) його представником Кошик Г.О. на підставі довіреності від 13.07.2010 та від імені ТОВ "Афаліна" (орендаря) директором даного товариства ОСОБА_1 ., відповідно до п. 1.1 якого, орендодавець передає орендареві в тимчасове платне користування (оренда) нежитлові приміщення, що розташовані на 1-5 поверхах, а також підвальне приміщення нежитлової будівлі літ. "А-4" з мансардою, загальною площею 836,9 квадратних метра за адресою: м. Харків, вул. Костомарівська, № 6 (в подальшому - "об`єкт оренди") у наступному порядку:  нежитлові приміщення на першому - п`ятому поверхах загальною площею 667,75 квадратних метра; допоміжні площі (санвузол, сходи, тощо), нежитлові та допоміжні площі в підвальному приміщенні загальною площею 169,15 квадратних метра.
Довіреності від 13.07.2010, виданої на ім`я   Кошик Г.О. ОСОБА_1. , з якої б вбачався строк її дії та наявність повноважень представника на підписання договору, матеріали справи не містять.
На доказ наявності у орендодавця права приватної власності на об`єкт оренди ним надано копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради 14.07.2005 та витягу про реєстрацію права власності не н (т.1, а.с.19, 20).
Позивач зазначав, що на виконання вищевказаного договору ним було передано відповідачеві об`єкт оренди згідно з актом прийому-передачі від 01.09.2014, орендар повернув об`єкт оренди згідно з актом від 21.03.2016. До матеріалів справи долучено копії вказаних актів (т.1, а.с.21, 61), оригінали оглянуто колегією суддів у судовому засіданні 16.03.2020 та встановлено відповідність копій оригіналам. Вказані акти підписано не представником, а безпосередньо Птахом І. М .
За твердженням позивача, відповідач використовував орендовані приміщення в період з 01.09.2014 по 21.03.2016 та частково здійснював оплату орендної плати і вартості комунальних послуг за договором - на підтвердження вказаних обставин ним надано копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з вересня 2014 року по 21.03.2016 (т.1, а.с.22 - 59), акт звірки взаємних розрахунків від 03.05.2018 (т.1, а.с.62), підписаний обома сторонами, відповідно до якого сальдо (непогашена заборгованість відповідача перед позивачем за договором) станом на 01.05.2018 становить 572432,58 грн. Також позивачем було надано копії банківських виписок щодо сплати відповідачем орендної плати та комунальних послуг за спірний період (т.3, а.с. 37 - 117). 
Як вбачається з додатків до позовної заяви, на жодній із копій документів не міститься відмітки про їх відповідність оригіналу, відсутня також дата засвідчення, проставлено лише відбиток печатки ФОП Птах І.М. та підпис (на копії договору оренди №1 від 01.09.2014 - без зазначення, якій особі належить даний підпис, на деяких копіях актів здачі-прийняття робіт поруч із підписом вказано: " Птах І.М. ").
Копії банківських виписок, надані позивачем на підтвердження факту оплати, також не засвідчені належним чином (зокрема, не містять дати засвідчення та прізвища особи, яка їх засвідчила).
10.07.2018 до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву (т.1, а.с.133), поданий від імені ТОВ "Афаліна" директором ОСОБА_1 , в якому заявник просив задовольнити позов у повному обсязі.
11.07.2018 судом отримано відзив на позовну заяву (т.1, а.с.135) та заяву про застосування позовної давності (т.1, а.с.145), підписані від імені ТОВ "Афаліна" адвокатом Гринишиним Є.В. На підтвердження повноважень вказаної особи до відзиву додано незасвідчені копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру та договору про надання адвокатом правової допомоги, підписаного від імені ТОВ "Афаліна" директором товариства Татаріновою О.В.
03.09.2018 позивачем до суду була подана заява про долучення додаткових доказів у справі (т.2, а.с.1), в якій позивач, зокрема, просив суд долучити до матеріалів справи копію додаткової угоди №1 від 27.10.2014 до договору оренди №1 від 01.09.2014, укладеної між ФОП Птах І.М. та ТОВ "Афаліна" (від імені ТОВ "Афаліна" угоду підписано директором товариства ОСОБА_1.).
Відповідно до умов наданої додаткової угоди, сторони дійшли згоди викласти пункт 8.3. договору оренди №1 від 01.09.2014 в наступній редакції:
"За прострочення виконання зобов`язань, передбачених п. 3.4. даного договору, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,1% від загальної суми несплаченої в строк орендної плати за договором (п. 3.1.) за кожен день прострочення оплати". Сторони дійшли згоди доповнити розділ 8 договору оренди №1 від 01.09.2014 пунктом 8.5. такого змісту: "До вимог орендодавця про стягнення з орендаря заборгованості по сплаті орендної плати, пені, інфляційних витрат, 3% річних та інших виплат, які згідно цього договору і чинного законодавства України підлягають стягненню у зв`язку з неналежним виконанням орендарем зобов`язань за цим договором, застосовується строк позовної давності в 5 (п`ять) років". Ця додаткова угода набирає чинності і є невід`ємною частиною договору оренди №1 від 01.09.2014 з моменту її підписання обома сторонами.".
Відповідач в ході розгляду справи в суді першої інстанції заперечував стосовно факту укладення вищевказаної угоди. Також, посилаючись на ті обставини, що колишній директор ТОВ "Афаліна", ОСОБА_1 , звільнений з посади 31.08.2018, вчиняв дії, які суперечать інтересам товариства (зокрема, здійснюючи представництво його інтересів у судових засіданнях, підтримував позицію другої сторони) - відповідач ставив під сумнів відповідність оригіналам копій документів, наданих позивачем, на яких міститься підпис ОСОБА_1 . 
У зв`язку з цим 05.09.2018 відповідач надав клопотання (т.3, а.с.141) про витребування оригіналів документів, в якому з посиланням на ч. 6 ст. 91 ГПК України просив суд витребувати від ФОП Птах І.М. та долучити для зберігання у матеріалах справи оригінали наступних письмових доказів:
- договір оренди № 1 від 01.09.2014;
- додаткова угода № 1 від 27.10.2014 до договору оренди № 1 від 01.09.2014;
- інші наявні додаткові угоди до договору оренди № 1 від 01.09.2014;
- акти здачі - приймання робіт (надання послуг) до договору оренди № 1 від 01.09.2014.
Зокрема, в обґрунтування клопотання представник відповідача зазначав про наявність підстав стверджувати, що додаткова угода № 1 від 27.10.2014 до договору оренди № 1 від 01.09.2014 була виготовлена після подання заяви про застосування позовної давності, а отже є недійсним документом, який не може бути використаний судом в якості доказу по справі.
Ухвалою від 05.09.2018 господарський суд, також із посиланням на ч. 6 ст. 91 ГПК України, частково задовольнив клопотання представника відповідача про витребування доказів від 05.09.2018, зобов`язав позивача надати суду оригінали наступних письмових доказів:
- договір оренди № 1 від 01.09.2014;
- додаткова угода № 1 від 27.10.2014 до договору оренди № 1 від 01.09.2014;
- акти здачі - приймання робіт (надання послуг) до договору оренди № 1 від 01.09.2014.
Проте, як було встановлено в ході апеляційного провадження на підставі наявних у справі матеріалів та пояснень представників сторін (у тому числі, шляхом заслуховування звукозапису судових засідань суду першої інстанції), оригінали вищевказаних документів позивачем суду не надані та не досліджувалися судом.
У клопотанні від 06.09.2018 про долучення доказів (т.3, а.с.154) позивач пояснив невиконання вимог суду тими обставинами, що 30.08.2018 оригінали документів було викрадено учасником ТОВ "Афаліна" Татаріновою О.В.
Водночас, як було встановлено в ході апеляційного провадження, у судовому засіданні 12.09.2020 представник позивача заявив про те, що він хоче надати суду для огляду оригінали всіх документів - у тому числі, і договору оренди та актів приймання-передачі, які ФОП Птах І.М. вдалося знайти. Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, що вказані документи були фактично надані позивачем та досліджені місцевим господарським судом.
Ухвалою суду від 17.09.2018 (залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2018) у справі була призначена судова технічна експертиза документів, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса.
На вирішення експертів були поставлені наступні питання:
- чи відповідає давність виконання додаткової угоди № 1 від 27.10.2014 до договору оренди № 1 від 01.09.2014, вказаній на ньому даті?
- чи могла додаткова угода № 1 від 27.10.2014 до договору оренди № 1 від 01.09.2014 бути створена (роздрукована, підписана, проставлені відбитки печаток) в період з травня по вересень 2018 року?
- чи додаткова угода № 1 від 27.10.2014 до договору оренди № 1 від 01.09.2014 могла бути створена (роздрукована, підписана, проставлені відбитки печаток) раніше договору оренди № 1 від 01.09.2014, якщо так, то яка розбіжність в часі?
- чи має додаткова угода № 1 від 27.10.2014 до договору оренди № 1 від 01.09.2014 ознаки впливу, що призвели до її штучного старіння?
В подальшому, ухвалою суду від 03.06.2019, було задоволено клопотання судового експерта та витребувано у ФОП Птах Ігоря Миколайовича та ТОВ "Афаліна" оригінал додаткової угоди №1 від 27.10.2014 до договору оренди №1 від 01.09.2014 та оригінал договору оренди №1 від 01.09.2014.
24.06.2019 до суду від позивача надійшла заява (т.5, а.с.265), в якій він стверджував про наступні обставини: оригінал додаткової угоди №1 від 27.10.2014 до договору оренди №1 від 01.09.2014 та оригінал договору оренди №1 від 01.09.2014 були втрачені 05.12.2018 при проведенні обшуку в його помешканні за адресою: АДРЕСА_2 ;  раніше, 06.09.2018, Птах І.М. звертався до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області з повідомленням про злочин, згідно якого повідомив, що 30.08.2018 за адресою: АДРЕСА_3 невідомі особи заволоділи документами, які належать ФОП Птах І.М.; таким чином, у ФОП Птах І.М. фактично відсутні будь-які документи із відтисками печаток ФОП Птах І.М. та ТОВ "Афаліна" за періоди з 01 березня по 01 вересня 2014 року та з 01 січня по 30 вересня 2018 року; зважаючи на те, що оригінал додаткової угоди № 1 від 27.10.2014 до договору оренди № 1 від 01.09.2014 та оригінал договору оренди № 1 від 01.09.2014 були втрачені 05.12.2018 при проведенні обшуку, їх надання на виконання ухвали суду не вбачається за можливе.
01.10.2019 до суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, разом з матеріалами справи, надійшло повідомлення судового експерта Зубової Н.О. №9745 від 12.09.2019 про неможливість надати висновок судово-технічної експертизи документів по справі №922/1631/18 у зв`язку з ненаданням сторонами витребуваних судом документів (т.6, а.с.9).
Тобто, як вбачається із встановлених вище обставин справи, позивачем не було надано до суду першої інстанції оригіналів документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги - договору оренди №1 від 01.09.2014, додаткової угоди №1 від 27.10.2014, що витребовувалися судом в порядку ч.6 ст.91 ГПК України.
Стосовно ненадання позивачем оригіналу додаткової угоди - місцевий господарський суд не визнав обґрунтованими посилання позивача на те, що даний документ був втрачений під час проведення обшуку в його помешканні 05.12.2018, оскільки як вбачається з копії протоколу обшуку від 05.12.2018, наданої позивачем до заяви від 24.06.2019, у переліку документів знайдених та вилучених у позивача, ані оригіналу спірної додаткової угоди, ані оригіналу договору оренди не значиться. Також суд розцінив як неспроможні посилання позивача на те, що 30.08.2018 за адресою: АДРЕСА_3 невідомі особи заволоділи документами, які належать ФОП Птах І.М., оскільки у судовому засіданні 06.09.2018 оригінал спірної додаткової угоди був у наявності у представника позивача.
Тому місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту укладання спірної додаткової угоди №1 від 27.10.2014 до договору оренди №1 від 01.09.2014 щодо застосування до вимог орендодавця про стягнення з орендаря заборгованості по сплаті орендної плати, пені, інфляційних витрат, 3% річних та інших виплат, які згідно цього договору і чинного законодавства України підлягають стягненню у зв`язку з неналежним виконанням орендарем зобов`язань за цим договором, строку позовної давності в 5  років.
Водночас, незважаючи на те, що вимоги суду про надання оригіналу самого договору оренди №1 від 01.09.2014, так само не були виконані позивачем із посиланням на ті ж причини, що не визнані судом поважними (викрадення документів 30.08.2018, втрата їх під час обшуку 05.12.2018), місцевий господарський суд розцінив наявну в матеріалах справи копію договору оренди як належний доказ, визнав встановленою ту обставину, що між сторонами було укладено договір оренди саме на таких умовах, як зазначено в наявній у справі копії, та, відповідно, визнав обґрунтованими позовні вимоги, що ґрунтуються на вказаному договорі, і рішенням від 05.11.2019 частково задовольнив позов, стягнувши з відповідача на користь позивача 64155,47 грн. основного боргу, 20098,25 грн. - інфляційних втрат, 4372,68 грн. три проценти річних та 1329,40 грн. судового збору за період з 31.07.2015 по 26.03.2016.
У частині стягнення 508277,11 грн. основного боргу, 93294,24 грн. пені, 231622,89 грн. інфляційних втрат, 34618,42 грн. 3% річних за період з 30.09.2014 по 30.06.2015 суд відмовив, оскільки взяв до уваги заяву про застосування позовної давності (т.1, а.с.145), підписану від імені ТОВ "Афаліна" адвокатом Гринишиним Є.В.
Як уже зазначалося, предметом апеляційного перегляду є рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2019 в даній справі за апеляційною скаргою позивача, ФОП Птах І.М., в частині відмови у позові.
В частині позовних вимог, що задоволені судом першої інстанції рішення не оскаржується, тобто не є предметом апеляційного перегляду.
Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду в частині відмови в позові, згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Доводи позивача в апеляційній скарзі ґрунтуються на твердженнях про невірне застосування господарським судом норм чинного законодавства щодо позовної давності до спірних правовідносин, які стали підставою для відмови в частині позовних вимог.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 508277,11 грн. основного боргу, 93294,24 грн. пені, 231622,89 грн. інфляційних втрат, 34618,42 грн. 3% річних за період з 30.09.2014 по 30.06.2015, місцевий господарський суд узяв до уваги заяву про застосування позовної давності (т.1, а.с.145). 
Як вбачається із вказаної заяви, вона підписана від імені ТОВ "Афаліна" адвокатом Гринишиним Є.В., на підтвердження повноважень якого було надано незасвідчені копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру та договору про надання адвокатом правової допомоги. 
Тобто суд залишив поза увагою недотримання заявником вимог ст.91 ГПК України, згідно з якою письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Матеріали справи також не містять доказів здійснення місцевим господарським судом перевірки повноважень Гринишина Є.В. як представника ТОВ "Афаліна" та підтвердження вказаних повноважень у встановленому порядку.
За змістом ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Отже, за відсутності належного підтвердження повноважень Гринишина Є.В. як представника ТОВ "Афаліна", подана ним заява про застосування позовної давності не може бути прийнята судом. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами позивача про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, положень Цивільного кодексу України, які регулюють порядок застосування позовної давності, при прийнятті оскаржуваного рішення.
Щодо суті позовних вимог, як було зазначено вище, місцевий господарський суд визнав встановленою обставиною укладення між сторонами договору оренди №1 від 01.09.2014 (на підставі наявної в матеріалах справи копії договору) та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі, у тому числі, і в частині стягнення 508277,11 грн. основного боргу, 93294,24 грн. пені, 231622,89 грн. інфляційних втрат, 34618,42 грн. 3% річних за період з 30.09.2014 по 30.06.2015 - у задоволенні яких було відмовлено з підстав пропуску позовної давності.
Колегія суддів вважає такий висновок про обґрунтованість позовних вимог передчасним з огляду на наступне.
Положеннями ст. 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізиту.
Як було встановлено вище, надана позивачем копія договору оренди №1 від 01.09.2014 (т.1, а.с. 12 - 18), так само як і копії інших документів, додані до позовної заяви, не відповідають вищенаведеним вимогам щодо засвідчення копій, а саме, на жодній із них не міститься відмітки про відповідність оригіналу, відсутня також дата засвідчення, проставлено лише відбиток печатки ФОП Птах І.М. та підпис (на копії договору оренди №1 від 01.09.2014 - без зазначення, якій особі належить даний підпис, на деяких копіях актів здачі-прийняття робіт поруч із підписом вказано: " Птах І.М. ").
Оригінали актів прийому-передачі від 01.09.2014 та від 21.03.2016, копії яких долучено до матеріалів справи (т.1, а.с.21, 61), оглянуто колегією суддів у судовому засіданні 16.03.2020 та встановлено відповідність копій оригіналам.
Щодо самого договору оренди №1 від 01.09.2014, на підставі умов якого позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу та нарахувань на неї -  то, як уже зазначалося, в ході провадження в суді першої інстанції оригінал даного договору витребовувався судом у ФОП Птах І.М. з посиланням на ч.6 ст.91 ГПК України, однак не був наданий позивачем ні для дослідження в судовому засіданні, ні для долучення до матеріалів справи.
Відповідно до ч.6 ст.91 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Проте місцевий господарський суд, всупереч приписам вищевказаної процесуальної норми, взяв до уваги не засвідчену належним чином копію договору, незважаючи на існування сумнівів  щодо її відповідності оригіналу. При цьому в оскаржуваному рішенні не наведено жодного обґрунтування підстав, з яких копію договору визнано належним доказом.
Зазначене свідчить також про недотримання місцевим господарським судом вимог ст. 86 ГПК України, згідно з якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, висновки про правомірність позовних вимог, мотивовані посиланнями на неналежні докази (які в силу вищенаведених приписів процесуальних норм, не повинні були братися судом до уваги), колегія суддів не визнає обґрунтованими.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 25.02.2020 у справі № 922/1705/19, від 18.02.2020 у справі № 916/845/19.
В ході апеляційного провадження позивач зазначав, що існування між сторонами договірних стосунків щодо нежитлових приміщень, вказаних у копії договору як об`єкт оренди, не заперечується відповідачем та підтверджуються, окрім договору, і іншими матеріалами справи, в яких міститься посилання на договір оренди №1 від 01.09.2014  - актами прийому-передачі орендованого майна від 01.09.2014 та від 21.03.2016 (оригінали яких надавалися позивачем для огляду суду апеляційної інстанції), актом звірки взаємних розрахунків від 03.05.2018, підписаним обома сторонами, в якому зафіксовано здійснення відповідачем часткової оплати за оренду майна, тощо.
Колегія суддів зазначає, що наявні у справі докази, зокрема, акти прийому-передачі орендованого майна від 01.09.2014 та від 21.03.2016 (оригінали яких надавалися позивачем для огляду суду апеляційної інстанції) дійсно свідчать про існування між сторонами правовідносин оренди. Разом з тим, відсутність оригіналу договору оренди не дає можливості встановити, на яких умовах дані правовідносини відбувалися.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
За приписами ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Виходячи зі змісту вказаних норм та спірної ситуації, яка склалася між сторонами, колегія суддів зазначає, що єдиним допустимим доказом укладення між сторонами письмового договору на певних умовах може бути лише оригінал вказаного договору, а не будь-які інші докази (акти, платіжні документи тощо). 
Однак позивачем не надано такого доказу суду першої і апеляційної інстанції та не наведено жодних обставин, що свідчили б про звільнення його від обов`язку доказування правомірності позовних вимог, які ґрунтуються на договорі оренди №1 від 01.09.2014.  
За твердженням представника позивача, в суді апеляційної інстанції відповідач не має права посилатися на те, що зміст документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, наразі фактично невідомий - оскільки в суді першої інстанції таких аргументів ТОВ "Афаліна" не було висловлено. Однак при цьому позивачем не наведено посилань на жодні процесуальні норми, з яких би вбачалася обґрунтованість вказаного твердження. 
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції представниками відповідача дійсно не висловлювалося прямих заперечень щодо факту укладення договору оренди (заперечення більшою мірою стосувалися додаткової угоди щодо встановлення позовної давності тривалістю 5 років). Водночас відповідач, з посиланням на ч.6 ст.91 ГПК України, просив суд витребувати в позивача оригінали документів, у тому числі, і договору оренди №1 від 01.09.2014, зазначаючи про наявність у нього певних сумнівів стосовно вказаних договірних відносин.
Оригінал договору оренди витребовувався у позивача ухвалою місцевого господарського суду з посиланням на ч.6 ст.91 ГПК України. Зазначене свідчить про те, що сумніви стосовно відповідності наявної у справі копії договору та його оригіналу існували не лише у відповідача, але і у суду першої інстанції, який визнав копію договору належним доказом незважаючи на те, що відповідні сумніви не було усунуто. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги, в яких місцевим господарським судом було відмовлено, дійсно не підлягають задоволенню, однак не з підстав пропуску позовної давності, як зазначено в оскаржуваному рішенні, а з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 76, 77 ГПК України, на підтвердження правомірності вказаних вимог.
Згідно з ч.4 ст.277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Отже, враховуючи недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення - в частині обґрунтування відмови в позовних вимогах щодо 508277,11 грн. основного боргу, 93294,24 грн. пені, 231622,89 грн. інфляційних втрат, 34618,42 грн. 3% річних за період з 30.09.2014 по 30.06.2015 - підлягає зміні з наведених вище підстав.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення має бути змінено - з наведених вище підстав.
Керуючись  статтями 273, п.2 ч.1 статті 275, п.2 ч.1 статті 277, 281, 282, 284  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Птах Ігоря Миколайовича задовольнити частково.
Рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2019 у справі №922/1631/18 змінити, виклавши його мотивувальну частину в частині обґрунтування відмови в позові в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   18.03.2020 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Шевель

Суддя                                                                                           О.А. Пуль  

Суддя                                                                                           І.В. Тарасова