ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/527/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/10878/17 Категорія: на ухвалу 	Демчик Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 березня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л. 

секретар: Торопенко Н.М. 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідачі - Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області;
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Уповноважений Верховної Ради з прав людини, Пенсійний фонд України, Державна казначейська служба України;
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Уповноважений Верховної ради з прав людини, Пенсійний фонд України, Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди, - 
в с т а н о в и в :

4 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на свою користь моральну шкоду в сумі 25000 гривень. Предметом даного позову позивач вважає стягнення моральної шкоди, пов`язаної з протиправними діями начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області Зінник С.М., у зв`язку з невиплатою заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби згідно постанови Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 823/351/17 від 15 серпня 2017 року, яка була прийнята на користь позивача.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою у судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, який не подав заяви про розгляд справи за його відсутності з урахування того, що такі неявки перешкоджають розгляду справи.
Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції 9 разів відкладав розгляд справи, з яких неявка сторін у судові засідання була зафіксована судом у 6 випадках. При цьому суд 6 разів задовольняв відповідні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, однак на сьомий раз вирішив позов залишити без розгляду. 
ОСОБА_1 вважає причини своєї неявки у судові засідання поважними, оскільки він не має фінансових можливостей прибути у Тальнівський районний суд для участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції внаслідок незаконних дій відповідачів. 
Скаржник зазначає, що суд на підставі п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України повинен був розглянути справу за відсутності позивача, а не залишати позов без розгляду. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на рішення ЄСПЛ щодо неоднозначного і множинного тлумачення норм прав і обов`язків осіб в національному законодавстві, доступу до суду та права на справедливий судовий розгляд. 
Крім того, скаржник вказує, що він згідно з п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» не повинен сплачувати судовий збір.
03 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив Пенсійного фонду України, в якій із посиланням на практику Верховного Суду та рішення ЄСПЛ вказує, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року залишити без змін.
10 березня 2020 року ОСОБА_1 надіслав відповідь на відзив головного управління Пенсійного фонду України та Пенсійного фонду України, в якому вказує, що у відзиві Пенсійний фонд України посилається на рішення Європейського Суду з прав людини «Суханов та інші проти Росії», офіційний переклад якого українською мовою відсутній, а з перекладу російською мовою вбачається, що ЄСПЛ у вказаному рішенні не приходив до висновку, що залишення позовної заяви без розгляду у разі повторної неявки позивача, якщо останній не заявляє клопотання про розгляд справи за його відсутності, не призводить до порушення права на доступ до суду.
Також ОСОБА_1 зазначає, що повноваження представника за довіреністю ГУ ПФУ в Черкаській області Охріменко І. підписувати від імені відповідача документи не підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив витребувати у Пенсійного фонду України офіційний текст українською мовою або підтвердження джерел, з якого останнім отримано рішення ЄСПЛ «Суханов та інші проти Росії» та висновків, про які вони заявляють у своєму відзиві; в разі відсутності офіційного тексту вказаного рішення ЄСПЛ українською мовою, здійснити такий переклад державою, згідно вимог Закону № 3477-IV від 23 лютого 2006 року; постановити окрему ухвалу внаслідок порушення порядку самопредставництва державного органу - ГУ ПФУ в Черкаській області, так як процесуальний документ, що поданий до суду підписаний особою, яка не має права на його підписання.
Інші учасники справи не скористались своїм право подання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши пояснення представника ГУПФУ в Черкаській області Сергієнко І.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з матеріалами справи у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Уповноважений Верховної ради з прав людини, Пенсійний фонд України, Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 11 січня 2018 року в режимі відеоконференції із Тальнівським районним судом Черкаської області (т. 1 а.с. 47).
В судовому засіданні 11 січня 2018 року, проведеному за участю позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), до участі в справі як третю особу залучено Уповноваженого Верховної ради з прав людини, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 11 год. 00 хв. 01 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 86-87).
В судове засідання 1 лютого 2018 року, проведене за участю позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), не з`явився представник третьої особи - Казначейської служби України, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 14 год. 00 хв. 22 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 95).
В судове засідання 22 лютого 2018 року, проведене за участю позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), не з`явились представники відповідача та третіх осіб, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 12 год. 00 хв. 15 березня 2018 року (т. 1 а.с. 113).
В судове засідання 15 березня 2018 року, проведене за участю позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), не з`явились представники відповідача та третіх осіб, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 14 год. 30 хв. 4 квітня 2018 року (т. 1 а.с. 125).
В судовому засіданні 4 квітня 2018 року, проведеному за участю позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), у справі призначено судову психологічну експертизу, на час вирішення якої підготовче провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 136-137).
20 травня 2019 року на адресу Придніпровського районного суду надійшло повідомлення експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Левчук Г.В. про неможливість надання висновку судової психологічної експертизи.
Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 травня 2019 року поновлено провадження у справі, справа призначена до розгляду в режимі відеоконференції із Тальнівським районним судом Черкаської області на 12 год. 00 хв. 11 червня 2019 року. 
В судове засідання, призначене на 11 червня 2019 року сторони не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 14 год. 00 хв. 11 липня 2019 року.
В судове засідання, призначене на 11 липня 2019 року сторони не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено та призначено в режимі відеоконференції з Тальнівським районним судом Черкаської області на 10 год. 00 хв. 25 вересня 2019 року.
В судове засідання, призначене на 25 вересня 2019 року сторони не з`явилися. 
25 вересня 2019 року на електронну адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання позивача, подане в порядку вимог ст. 223 ЦПК України про відкладення розгляду справи. В клопотанні позивач повідомив суд про те, що він не може прибути в судове засідання, оскільки відповідач створює йому умови, які позбавляють його будь-яких засобів до існування, штучно перешкоджає у використанні його права на доступ до суду. Внаслідок протиправних дій відповідача він позбавлений фінансових можливостей прибути до Тальнівського районного суду Черкаської області для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, так як проживає в іншому населеному пункті - с. Соколівочка, що розташоване на відстані близько 8 км. в одну сторону. Враховуючи обставини справи, скрутне матеріальне становище в якому перебуває позивач з винних дій відповідача, для забезпечення основоположних норм права (особистої участі в судовому засіданні), просив суд відкласти проведення судового засідання до здійснення хоча б часткових розрахунків із заборгованості по виплаті заробітної плати Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області, що належить позивачу з метою надання можливості оплатити дорогу до м. Тальне, в якому розташований Тальнівський районний суд (т. 2 а.с. 24-25). 
У зв`язку з неявкою сторін та клопотання позивача, розгляд справи відкладено та призначено в режимі відеоконференції з Тальнівським районним судом Черкаської області на 12 год. 00 хв. 29 жовтня 2019 року.
У судові засідання 29 жовтня 2019 року, 4 грудня 2019 року учасники провадження не з`явились, розгляд справи відкладено на 23 січня 2020 року.
При цьому, 28 жовтня 2019 року та 04 грудня 2019 року від позивача ОСОБА_1 надійшли аналогічні наведеному вище клопотання про відкладення розгляду справи до здійснення хоча б часткових розрахунків із заборгованості по виплаті заробітної плати відповідачем, що належить позивачу, з метою надання можливості для особистої участі позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції із Тальнівського районного суду.
23 січня 2019 року учасники справи також не з`явились в судове засідання, а позивач надіслав клопотання про відкладення розгляду справи із вказаних вище підстав. 
Згідно з матеріалами справи учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток (т. 2 а.с. 88-92).
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив із положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Так, у відповідності до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його не з`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.
Оскільки належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач повторно не з`явився в судове засідання, яке було призначене на 23 січня 2019 року, і не заявив про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.
За правилами пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи через першу неявку в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Положення пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України не вказують на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.
Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності.
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Обмеження доступу до суду з метою запобігання зловживанню процесуальними засобами також загалом може визнаватися таким, що має легітимну мету.
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.
Вказаних висновків дійшов і Верховний Суд, зокрема в ухвалах про відмову у відкритті касаційного провадження від 10 жовтня 2019 року у справі № 128/447/19, від 23 січня 2020 року у справі № 522/23013/16-ц тощо.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, будучи обізнаним про можливість розгляду справи без його участі, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, чим умисно затягував розгляд справи та позбавляв суд можливості ухвалити рішення по суті заявлених вимог.
У своїх заявах про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 вказував, що бажає приймати участь у справі.
Як вказав Верховний Суд в постанові від 22.05.2019 у справі №234/3341/15-ц добросовісність (п.6 с.3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «nonconcedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони.
Отже доводи скаржника про те, що суд першої інстанції мав розглянути справу за його відсутності суперечать його попереднім твердженням про необхідність забезпечення його особистої участі у судовому розгляді.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було вжито всіх можливих дій для забезпечення своєчасного розгляду справи, зокрема, вирішено питання щодо забезпечення проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції із Тальнівським районним судом Черкаської області для надання можливості ОСОБА_1 приймати участь у справі.
Враховуючи наведене, судом першої інстанції не було порушено право доступу ОСОБА_1 до суду та справедливий судовий розгляд, а навпаки забезпечено можливість участі позивача у судовому процесі в режимі відеоконференції.
Посилання скаржника на неоднозначне і множинне тлумачення норм прав і обов`язків осіб в національному законодавстві є безпідставними, оскільки частиною 5 статті 223 ЦПК України визначено чіткий перелік підстав для залишення заяви без розгляду у випадку повторної неявки позивача у судове засідання, які були дотримані судом першої інстанції.
Колегія суддів також звертає увагу скаржника, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно, тому в діях суду першої інстанції відсутні порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на викладене, ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, тому зміні чи скасуванню не підлягає.
Колегія суддів зазначає, що відзив Головного управління Пенсійного фонду України, оскільки повноваження представника Охріменко І., який надійшов до апеляційного суду 28 лютого 2020 року, не був прийнятий колегією суддів до розгляду, у зв`язку з відсутністю відповідних документів на підтвердження повноважень особи, яка його підписала. Однак вказана обставина не є підставою для постановлення окремої ухвали, про що просив ОСОБА_1 у відповіді на відзив.
Також колегія суддів зазначає, що до повноважень як Пенсійного фонду України, так і суду апеляційної інстанції, не входить переклад рішень ЄСПЛ українською мовою, тому відсутні підстави для витребування у Пенсійного фонду України офіційного тексту рішення ЄСПЛ «Суханов та інші проти Росії» українською мовою, а також здійснення перекладу згідно вимог Закону № 3477-IV від 23 лютого 2006 року, про що вказував скаржник у відповіді на відзив.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Питання щодо звільнення скаржника ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду було вирішено ухвалою колегії суддів від 18 лютого 2020 року, якою відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року в сумі 420 грн 40 коп до ухвалення судового рішення апеляційним судом, а також ухвалами колегії суддів від 28 лютого 2020 року та від 13 березня 2020 року про відмову в задоволенні клопотань ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.
Враховуючи викладене, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із залишенням апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, із останнього слід стягнути в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Уповноважений Верховної ради з прав людини, Пенсійний фонд України, Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь державного бюджету судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду в сумі 420 грн 40 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах викладених в статті 389 ЦПК України. 

          Судді                                 Н.І. Гончар 

                                                               Ю.В. Сіренко 

                                                       Т.Л. Фетісова 

Повний текст постанови складений 18 березня 2020 року.