ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 р. 	Справа № 591/7695/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.
суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. 
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Бондара Олександра Сергійовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10.03.2020 (суддя 1 інстанції Сидоренко А.П., вул. Академіча 13, м. Суми, 40030, повний текст рішення виготовлено 10.03.2020) по справі № 591/7695/19
за позовом   ОСОБА_1         
до  Інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Бондара Олександра Сергійовича                                             
про  визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Бондара Олександра Сергійовича (далі – відповідач, інспектор патрульної поліції Бондар О.С.), в якому просив визнати протирпавними дії інспектор патрульної поліції Бондаря О.С. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу 27.11.2019 за адресою: АДРЕСА_1 136, м АДРЕСА_2 ; визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАК № 1796921 від 27.11.2019 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення згідно ч. 1 ст. 121-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) у розмірі 170,00 грн. та провадження у адміністративній справі – закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10.03.2020 задоволено позовні вимоги.
Скасовано постанову, винесену інспектором патрульної поліції Бондарем О.С. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1796921 від 27.11.2019 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 -2 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн. та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що згідно постанови, винесеної інспектором патрульної поліції Бондарем О.С., зафіксовано факт скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , при цьому відповідач послався на відео з нагрудної камери інспектора, яке додано до матеріалів справи, якою зафіксовано порядок розгляду оскаржуваної постанови. Позивача було ознайомлено  з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бажання скористатися будь-яким із прав позивач не виявив. Відповідач вважає, що факт правопорушення встановлений та підтверджений належними та допустимими доказами.
Крім того, відповідач зазначив, що позивач в позовній заяві визнав, що в салоні автомобіля перебувало 12 чоловік. Згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_1 358461 за технічними характеристиками кількість сидячих місць передбачено 9. Даний факт судом першої інстанції не було прийнято до уваги та порушено норми процесуального права.
Також, в обгрунтуання своєї позиції, відповідач послався на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 11.09.2018 по справі № 826/11623/16 та від 14.08.2018 по справі № 826/15341/15.
Відповідач вважає, що визнання незаконними дії по винесенню оскаржуваної постанови відносно позивача та визнання незаконною оскаржувану постанову судом, з огляду на ч. 1, 2 ст. 5, ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не є ефективним способом захисту права позивача у даній справі.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 відкрито провадження по справі, закінчено підготовку до розгляду та призначено справу у відкритому судовому засіданні.
Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до положень ч.2 ст. 268 КАС України.
Відповідно до положень ч.3 ст.268 КАС України справа розглянута без участі сторін.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
Постановою серії ЕАК № 1796921 від 27.11.2019 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді 170,00 грн. штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП. 
Як слідує із фабули оскаржуваної постанови, фактичною підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що 27.11.2019 о 00 год. 33 хв. в м. Бориспіль, вул. Київський шлях 136 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», н.з. НОМЕР_2 , перевозив пасажирів в кількості 12 чоловік, більше ніж дозволено технічними характеристиками транспортного засобу, а саме вказано в реєстраційному документі 9 місць для сидіння (схн358461), чим порушив п. 21.1. Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121-2 КУпАП.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.
Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за ч.1 ст.121-2 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 КУпАП перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п. 21.1 ПДР України дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються  протоколом  про адміністративне правопорушення,    поясненнями    особи,    яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і   кінозйомки,   відеозапису,   у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
          Враховуючи відсутність будь-яких належних доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови  серії ЕАК № 1796921 від 27.11.2019.
          Посилання інспектора патрульної поліції Бондаря О.С. на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-2 КУпАП як на належний доказ вчинення останнім правопорушення за вказаною статтею, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказана постанова є предметом оскарження у даній справі.
          Посилання, викладені в апеляційній скарзі, на відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, яким зафіксовано дотримання останнім процедури винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, без встановлення доказів вчинення позивачем зазначеного правопорушення є такими, що не доводять правомірність винесення оскаржуваної постанови. 
          Доводи апеляційної скарги про те, що факт вчинення правопорушення позивачем, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, підтверджується викладеними позивачем у позовній заяві обставинами, колегія суддів вважає помилковими, оскільки позивач в своїй позовній заяві  заперечує проти вчинення  адміністративного правопорушення. Під час судового розгляду факт вчинення правопорушення позивачем не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доазами.
          Відповідно до вимог абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
          Будь-яких належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил дорожнього руху України відповідачем не надано.
Посилання відповідача на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 11.09.2018 по справі № 826/11623/16 та від 14.08.2018 по справі № 826/15341/15, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правовідносини у даних справах не є подібними.
          Доводи апеляційної скарги про те, що визнання незаконними дій по винесенню оскаржуваної постанови відносно позивача та визнання незаконною оскаржувану постанову, з огляду на ч. 1, 2 ст. 5, ч. 3 ст. 286 КАС України не є ефективним способом захисту права позивача у даній справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки  судом першої інстанції щодо даних позовних вимог не ухвалено рішення, що відповідно до ч.1 ст. 252 КАС України є підставою для ухвалення додаткового судового рішення.          
          Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
          Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає  необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.
          КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав субєктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з  конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.
          Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається  до адміністративної  відповідальності в тому числі і право  знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази.
          Відповідно до ст. 258 КУпАП  протокол про адміністративне правопорушення не складається в тому числі коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформляється на місці вчинення правопорушення та  в разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху. Тобто фактично, в даних випадках, притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається у скороченому провадженні.
          Скорочене провадження у справах, зокрема у сфері забезпечення дорожнього руху передбачає фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
          Враховуючи те, що не було надано під час судового розгляду належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення позивачем, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правомірними щодо недоведеності вини позивача у вчиненні правопорушення.          
          Відповідно до ст. 316  КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області ДПП Бондара Олександра Сергійовича - залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 березня 2020 року по справі № 591/7695/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Постанова складена в повному обсязі  08.04.2020