Постанова
Іменем України
 
23 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 293/1351/17
 
провадження № 61-19106св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Пилипчук Павло Петрович,
відповідачі: Черняхівська державна нотаріальна контора Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2019 року у складі судді Бруховського Є. Б. та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Миніч Т. І., Трояновської Г. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Черняхів померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина та залишилось спадкове майно, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок. 
 
Зазначав, що 08 липня 2013 року, ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого заповідала житловий будинок та земельну ділянку йому, ОСОБА_1 . 
 
Посилався на те, що 03 лютого 2014 року вказане майно ОСОБА_4 подарувала йому на підставі договорів дарування, які згідно з рішенням суду визнано недійсними.
 
Вважав, що заповіт залишено чинним, його не змінено, не скасовано, проте оформити спадщину він не має можливості, оскільки пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини. Даний строк пропустив, у зв`язку з тим, що родичі спадкодавця в період прийняття спадщини оскаржували дійсність заповіту та договорів дарування на його ім`я, що зайняло тривалий період часу (рішення Апеляційного суду від 28 листопада 2017 року).
Крім того, у зв`язку із пропуском строку прийняття спадщини, постановою нотаріуса від 29 листопада 2017 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ОСОБА_4 . 
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 терміном в 3 (три) місяці.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області                        від 06 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Черняхів Житомирської області.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори терміном в 3 (три) місяці після вступу рішення в законну силу.
 
Районний суд вважав поважними вказані позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та відповідно до статті 1272 ЦК України визначив йому додатковий строк для подачі такої заяви до нотаріальної контори терміном в 3 (три) місяці після вступу рішення в законну силу, враховуючи чинність заповіту від 08 липня 2013 року та те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2019 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач помилково вважав, що у нього відсутні підстави для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки у нього вже було наявне право власності на спірне майно відповідно до договорів дарування. Отже, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність об`єктивних причин, у зв`язку з якими ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини з пропуском встановленого на це строку.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не є родичем спадкодавця та взагалі немає відношення до їхньої родини, а оселився у будинку ОСОБА_4 лише в останній рік її життя, коли вона страждала на психічні розлади 
 
Зазначають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали йому або забороняли скористатися правом на подання заяви про прийняття спадщини, отже, висновки судів попередніх інстанцій є неправильними.
 
Посилаються на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, від 29 вересня 2012 року у справі                         № 685цс12 та вважають, що зазначені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипчук П. П. подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки заявниками не обґрунтовано у чому саме полягає порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.
 
Вказує, що суди у повному обсязі, правильно застосували норми матеріального права, закон, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, жодних відступів від правових позицій, викладених в судових рішеннях Верховного Суду України в аналогічних справах не відбулося і не могло бути.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
08 липня 2013 року ОСОБА_4 склала заповіт за яким все її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалось, в тому числі належний їй житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані на АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 (а. с. 6).
 
03 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, відповідно до якого відповідач набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
 
Цього ж дня між ними укладено договір дарування належної                    ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,1499 га призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка розташована за вказаною адресою.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22 квітня 2014 року серії НОМЕР_1 (а. с. 5).
 
Спадкова справа № 173/2014 після смерті ОСОБА_4 заведена Черняхівською державною нотаріальною конторою за заявами              ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини (а. с. 59,62).
 
Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області                           від 30 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та визнання договорів дарування недійсними. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання правочинів недійсними скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким: визнано недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 03 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В. І. та зареєстрований в реєстрі № 221; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 03 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В. І. та зареєстрований в реєстрі № 221; у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 8-12).
 
Постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчука В. І. від 29 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 . Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину було те, що ОСОБА_1 не прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в порядку та строк, встановлені чинним законодавством України (а. с. 13).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
 
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
 
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
 
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
 
Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
 
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
 
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов висновку, що наведені позивачем підстави пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини є поважними, зокрема, посилання позивача на те, що він помилково вважав, що у нього відсутні підстави для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки у нього вже було наявне право власності на спірне майно відповідно до договорів дарування.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає, що у зв`язку із наявністю у ОСОБА_1 зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності на спадкове майно на підставі договорів дарування, необхідності у поданні заяви про прийняття спадщини на вказане майно на підставі заповіту у нього не було, оскільки речове право вже було зареєстровано на іншій правовій підставі. Проте, у зв`язку з визнанням недійсним договорів дарування спірного майна, підстави, на яких було набуто право власності зникли, відтак, суди дійшли правильних висновків про відсутність у позивача суб`єктивних причин у пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
Доводи касаційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини з посиланням на правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів відхиляє, оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення, які не суперечать висновкам Верховного Суду України про підстави встановлення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Поважність причин пропуску строку встановлюється окремо у кожній справі на підставі поданих сторонами доказів.
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства,    і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 06 серпня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк