КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 761/29253/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/453/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О. 
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И 
 
11 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Оніщука М.І., Ящук Т.І.
                  при секретарі - Шепель К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного  товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ДБК-Дніпро» про визнання договору поруки припиненим, 
за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товаристві «Банк «Фінанси та Кредит»  Ірклієнка  Юрія Петровича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року, 
 
встановив:
у липні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати припиненим договір поруки, укладений 24.01.2008 між нею та ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ДБК-Дніпро» за кредитним договором від 24.01.2008, посилаючись на те, що банком було пропущено строк на звернення з вимогою до неї, як поручителя.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року позов було задоволено, визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за Договором поруки № 04-08/ІІІ від 24.01.2008 з 18.02.2010.
Не погоджуючись з рішенням,  представник відповідача  ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит»  Ірклієнка  Ю.П. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 24 січня 2008 року між нею та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручилась за виконання ТОВ «ДБК - Дніпро» зобов`язань за кредитним договором від 24 січня 2008 року. Зазначала, що банком було змінено строк виконання зобов`язання шляхом направлення 17 липня 2009 року вимоги про дострокове стягнення, а тому строк дії поруки закінчився 18 лютого 2010 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року позов було задоволено, визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за Договором поруки № 04-08/ІІІ від 24.01.2008 з 18 лютого 2010 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив шестимісячний строк для звернення з вимогами про стягнення заборгованості до поручителя, а тому порука ОСОБА_1 припинена. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 553, 559, 1050, 1054 ЦК України.
У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано дату отримання поручителем вимоги про дострокове повернення заборгованості, а також вказував на пропуск позивачем строку позовної давності. Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.  
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2008 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручилась за виконання ТОВ «ДБК -Дніпро» його зобов`язань за кредитним договором, укладеним того ж дня з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит».
Пунктом 5.1 Договору поруки сторони погодили, що строк дії поруки припиняється з припиненням забезпеченого зобов`язання або якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимогу до поручителя.
При зверненні до суду з позовом позивач зазначала, що банком було змінено строк виконання зобов`язання шляхом пред`явлення вимоги про дострокове його виконання.  
Так, матеріали справи свідчать про те, що 17 липня 2009 року ПАТ «Банк Фінанси та кредит» було направлено ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредитних коштів протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги. 
У квітні 2010 року ПАТ «Банк Фінанси та кредит» звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДБК - Дніпро» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №2-10342/10). 
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року позов було задоволено частково, стягнуто на користь банку з ТОВ «ДБК - Дніпро» та ОСОБА_1 солідарно заборгованість в розмірі 3 579 189 грн. 88 коп. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року вказане рішення було скасовано в частині вимог до ОСОБА_1 та встановлено, що станом на день звернення банку до суду з позовом  - 02 квітня 2010 року порука ОСОБА_1 припинилась. Вказана постанова була залишена без змін постановою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року.
У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом неправильно встановлено строк припинення поруки, оскільки у вимозі, направленій банком поручителю 17 липня 2009 року було зазначено про необхідність дострокового погашення заборгованості протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги. Апелянт зазначав, що судом помилково обчислено строк припинення зобов`язання протягом тридцяти днів з дати направлення вимоги, а не з дня її отримання поручителем, та не з`ясовано коли саме ця вимога ОСОБА_1 була тримана. Однак такі доводи скаржника є необґрунтованими та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судами апеляційної та касаційної інстанції в ході розгляду справи за позовом банку про солідарне стягнення з боржника та поручителя заборгованості було встановлено, що ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було змінено строк виконання основаного зобов`язання шляхом направлення 02 червня 2009 року боржнику вимоги про дострокове повернення заборгованості протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги. Така вимога була отримана ТОВ «ДБК-Дніпро» 03 червня 2009 року. 
Направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості поручителю 17 липня 2010 року не свідчить про зміну строку виконання зобов`язання для поручителя саме з цієї дати, оскільки законом було встановлено підстави для припинення поруки в залежності від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 було пропущено строк для звернення до суду з позовом.
Згідно з положенням ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Враховуючи викладене, посилання скаржника на те, що початок перебігу строку позовної давності розпочався в лютому 2010 року, коли на думку позивача була припинена її порука, є безпідставними, оскільки сплив шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання не свідчить про виникнення спору між сторонами та порушення права позивача, за захистом якого вона звернулась до суду.  
Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про наявність підстав для визнання поруки ОСОБА_1 припиненою. 
Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки при обрахуванні строку, з якого така порука була припинена. Так, судом встановлено, що строк виконання основного зобов`язання настав 03 липня 2009 року, а не у серпні 2009 року, як зазначено в оскаржуваному рішенні. За таких обставин рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення дати, з якої порука ОСОБА_1 є припиненою.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
постановив: 
апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в Акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит»  Ірклієнка  Юрія Петровича задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року змінити та зазначити дату, з якої припинена порука ОСОБА_1 - 03 січня 2010 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2020 року.
 
Головуючий                                                
 
Судді