П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  686/2782/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Мазурок О.В.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
04 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про скасування постанови про порушення митних правил, 
В С Т А Н О В И В :
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 20 січня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165-1 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього та при складанні оскаржуваної в межах даної справи постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідачем було порушено приписи ст.ст. 38, 245-247, 251, 252, 256, 268, 278-280 та 283 КУпАП. Зокрема, позивач вважає, що відповідачем не було встановлено наявність події та складу імовірного адміністративного правопорушення, дати і часу його вчинення, суті проступку, не було враховано його пояснення і зауваження та допущено порушення інших вимог щодо порядку вирішення справ. Також, на переконання скаржника, строк для застосування адміністративного стягнення відносно нього минув.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року позов задоволено.
Скасовано постанову Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області від 20 січня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до приписів ст. 311 КАС України колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Як встановлено з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Поділля-Агросервіс» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року.
За результатами перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки №0053/22-01-05-01/31412668 від 15.01.2020 року, де було зафіксовано порушення ТОВ «Поділля-Агросервіс» податкового законодавства.
Зокрема, було проведено донарахування єдиного внеску по доходах фізичних осіб, які були отримані ними за договорами цивільно-правового характеру у таких звітних періодах: серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2017 року та січень 2018 року.
Окрім того, за результатами перевірки ТОВ "Поділля-Агросервіс" 16.01.2020 року було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно керівника товариства ОСОБА_1 , де зафіксовано порушення останнім ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» , а саме не здійснення доплати до мінімального розміру бази оподаткування працівникам, які отримували заробітну плату менше мінімально встановленого розміру. В результаті донараховано суму єдиного внеску на суму різниці між розміром мінімальної заробітної плати та фактично нарахованою заробітною платою на загальну суму 8274,86 грн.
20.01.2020 року в.о. начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 510 гривень за порушення ч.1 ст. 165-1 КУпАП та п.2 п.4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». 
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що остання прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 17.01.2020 року №1/22-01-33-04/31412668 і доданих до нього матеріалів справи, а саме Акту перевірки від 15.01.2020 №0053/22-01-05-01/31412668 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року.
Не погоджуючись з постановою податкового органу, позивач - ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про наявність процедурних порушень при прийнятті оскаржуваної постанови та накладення стягнення поза межами терміну, передбаченого ст. 38 КУпАП, оскільки порушення не є триваючим.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У позовній заяві позивач покликався на те, що при складанні протоколу від 16.01.2020 року та винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення від 20.01.2020 року контролюючим органом було порушено вимоги ст.ст. 38, 245-247, 251, 252, 256, 268, 278-280 та 283 КУпАП, оскільки не було встановлено наявність події та складу імовірного адміністративного правопорушення, дати і часу його вчинення, не було визначено суть проступку, який ставиться йому в вину. Також позивач зазначив про неврахування його пояснень і зауважень при розгляді справи та пропуск строку для застосування адміністративного стягнення до нього, оскільки правопорушення, у вчинені якого його звинувачують, та яке мало місце в січні 2018 року, не є триваючим, а постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності винесено в січні 2020 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Зміст наведеної норми свідчить, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення пов`язується з днем його виявлення лише у випадку вчинення триваючого правопорушення.
Поряд з цим, триваючим правопорушенням є проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. На противагу триваючому, разовим є порушення, яке виразилось в однократному порушенні вимог Закону, яке не має під собою неперервного невиконання обов`язків визначених правовою нормою.
Колегія суддів зазначає, що правопорушення, що інкримінується позивачеві не відноситься до категорії триваючих, оскільки відповідно до абз.1 ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач зобов`язаний сплачувати єдиний внесок щомісячно, не пізніше 20 числа наступного місяця, а тому передбачений двомісячний строк має обчислюватися з дати вчинення самих правопорушень щомісячно.
Частиною 5 ст. 8 вказаного закону визначено, що Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Таким чином, сплата єдиного внеску обумовлена певною дією щодо сплати єдиного внеску в неналежному розмірі та у встановлені строки. Таке порушення є однократним разовим порушенням Закону, не має триваючого характеру та не виражається у триваючому неперервному порушенні Закону як-то невиконання обов`язків визначених правовою нормою протягом певного часу.
Аналогічну позицію щодо визначення поняття триваючого порушення, викладено у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 242/924/17 та у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17, а також у Листі Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 р. N 33814/7/99-99-17-03-01-17.
Оскільки, порушення сплати розміру єдиного внеску є однократним, закінченим проступком, що має місце один раз в місяць, тому і адміністративне стягнення може бути накладено на винну особу протягом двох місяців з дня вчинення правопорушення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова прийнята поза межами строків, встановлених ст. 38 КУпАП.
Судова колегія не вбачає підстав для розгляду інших аргументів апеляційної скарги, оскільки вони не впливають на вирішення справи.
Аналогічна правова позиція стосовно первинності дослідження процедурних питань у справах про адміністративні правопорушення викладена в постанові Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №719/102/16-а. В даному випадку касаційна інстанція дійшла висновку про пріоритетність доводів касаційної скарги стосовно дотримання контролюючим органом при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності приписів ст. 38 КУпАП. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Також, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, в межах відмови у задоволенні позову суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції (в межах даних правовідносин).
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують обставини, досліджених судом першої інстанції та висновків про задоволення позову на основі цих обставин. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

          
Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.