ПОСТАНОВА
Іменем України

10 квітня 2020 року 
Київ
справа №500/583/19
адміністративне провадження №К/9901/30807/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року (головуючий суддя: Затолочний В.С., судді:       БруновськаН.В., ШавельР.М.)
у справі за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС у Тернопільській області, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль"
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся  до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (надалі  також - ГУ ДФС, відповідач), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 березня 2018 року: 
- № 0064351306, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 70 369,27 грн., в тому числі: 51 940,92 грн. - основний платіж, 12 985,23 грн. - штрафні (фінансові) санкції, 5 443,12 грн. - пеня;
- №0064331306, яким нараховано суму грошового зобов`язання з військового збору в сумі 5 864,10 грн., в тому числі: 4 328,41 грн. - основний платіж, 1 082,1         грн. - штрафні санкції, 453,59 грн. - пеня.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за розрахунками позивача, залишок заборгованості по сумі неповернутого кредиту становив 9 748,54 доларів США, тому оскільки офіційний курс української гривні щодо долара США станом на дату ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2012 у справі 1915/7407/2012 (яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором в сумі 22      615,44 доларів США, що еквівалентно 180600,11 грн.), становив 7,9856 гривень, то ставка податку на доходи фізичних осіб (додаткове благо), яка повинна бути застосована до суми прощеного позивачеві                  кредиту, становить 14 012,62 гривень (77 847,94 гривень х 18%) та військовий збір 1 167,71 гривень (77 847,94 гривень х 1,5%). Відтак, позивач наполягав на тому, що суми грошового зобов`язання      з податку на доходи фізичних осіб, а також із військового збору нараховані  відповідачем безпідставно. 
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції  дійшов до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню з тих підстав, що контролюючий орган при визначенні бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором повинен був застосувати положення пункту 8 підрозділу 1 Розділу ХХ         Податкового кодексу України         (надалі також - ПК України; ту  і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та виключити з бази оподаткування (загального місячного (річного) оподатковуваного доходу) різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню (16 березня  2016 року), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області задоволено. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року скасовано та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи рішення про скасування рішення суду  першої інстанції та роблячи висновок про відсутність підстав для задоволення позову суд апеляційної інстанції зазначив, що за встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором суми заборгованості у розмірі 288560,66 грн.  вказана сума відповідно до підпункту         164.2.17         пункту         164.2         статті         164 ПК України         є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік.
При цьому суд зазначив, що покликання  позивача про поширення на анульовану банком суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення»         ПК України є безпідставними, оскільки у даному випадку відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.
1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити вислі рішення суду першої інстанції.
2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ГУ ДФС проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору, за результатами якої складено акт  від 25 жовтня 2017 року№6715/19-06-13-06/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).
На підставі акту перевірки  прийнято  податкові повідомлення-рішення від 20 березня 2018 року:
- №0064331306, яким визначено суму грошового зобов`язання з ПДФО в розмірі 64926,15 гривень;
- № 0064351306 , яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 5410,51 гривень.
Фактичною підставою прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень стали висновки відповідача про те, що  оскільки кредитором (банком) здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), з метою оподаткування така сума анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного оподатковуваного доходу і є підставою для подання декларації про майновий стан та сплати військового збору. 
Як встановлено в ході розгляду цієї справи, предметом перевірки податкового органу були кредитні правовідносини між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
За змістом встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, за умовами кредитного договору від 04 серпня 2006 року № 014/73/0034/26107, укладеного між АППБ «Аваль» (перейменованим у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», згодом - у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», далі - у АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 ) , останньому надано кредитні кошти в сумі 41500 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 03 серпня 2013 року.
У зв`язку із простроченням повернення позичальником кредитних коштів, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2012 року у справі № 1915/7407/2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь третьої особи заборгованість за кредитним договором в сумі 22615,44 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на час ухвалення даного судового рішення (1 долар США = 7,99 грн.) еквівалентно 180600,11 грн., у тому числі: 18653,54 доларів США - сума неповернутого кредиту; 1453,99 доларів США - сума заборгованих відсотків; 1200,48 доларів США - пеня за порушення строків сплати кредиту; 1307,43 доларів США - пеня за порушення строків сплати відсотків.
16 березня 2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором від 4 серпня 2006  року№014/73/0034/26107, за умовами пункту 1 якого сторони визнали, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 16 березня 2016 року складає 15703,35 доларів США та пені 2         352 241,87 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору, у тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) 10732,98 доларів США, що складає еквівалент 288560,66 (двісті вісімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят гривень 66 коп.) грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору, проценти, нараховані за користування кредитом, - 4970,37 доларів США, що складає еквівалент 133630,48 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору. 
За умовами пункту 2 цього ж договору з 16 березня 2016  року боргові зобов`язання за кредитним договором від 4 серпня 2006 року №014/73/0034/26107 припиняються внаслідок звільнення позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір є розірваним.
3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
3.1. Доводи позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)
У касаційній скарзі, обґрунтовуючи порушення норм матеріального та процесуального права судом апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 вказує, що:
- заборгованість по тілу кредиту для розрахунку мала становити  10732,98 доларів США, що еквівалентно 85709,28 грн.(по курсу НБУ на 1 січня 2014 року), а не 288560, 66 грн., як зазначено в договорі від 16 березня 2016 року про припинення зобов`язань за кредитним договором;
- згідно з договором купівлі-продажу автомобіля від 27 березня 2014 року легковий автомобіль, який забезпечував повернення кредитних коштів за кредитним договором було реалізовано за ціною 8 9905,54 доларів США, що еквівалентно 77847,94 грн., а не 288560,66 грн., таким чином розмір податку на доходи фізичних осіб  14012,62 грн. (77847,94* 1,5% та військовий збір - 1167,71 грн.(77847,94*1,5 %);
- судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідачем направлено податкові повідомлення-рішення не за місцем проживання ОСОБА_1 :
- посилаючись на позицію Верховного Суду  від 21 листопада 2018 року у постанові від 21 листопада 2018 року №813/279/16, зазначає, що визначальною ознакою доходу платнику платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній та нематеріальній формі.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства  визначено положеннями ПК України.
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163  ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
Так, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 7 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, слід розглядати окремо.
За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.
Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Аналогічна правова позиція вже неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/6896/17, від 1 жовтня 2019 року № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року № 821/707/17.
При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство чітко визначало, що сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року не є додатковим благом, у силу визначеного пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України правового врегулювання, однак необхідною передумовою є саме зміна валюти кредитування. Доказів того, що така умова мала місце, або що позивачу відмовлено банком у застосуванні такої умови сторонами не надано, а судами не встановлено. 
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 5 листопада 2019 року у справі №821/465/17.
З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини  нарахування сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору  саме за прощення (анулювання) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту), відсутності доказів зміни валюти за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що такий борг набуває статусу додаткового блага та відповідно до вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Натомість суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, помилково виходив з того, що оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб підлягає сума анульованого (прощеного) боргу у розмірі за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року, який було розраховано судом самостійно.
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суд від 25 листопада 2019 року у справі №500/2252/18.
Натомість судова практика, на яку посилається позивача у касаційній скарзі, є нерелевантною обставинам даної справи та жодним чином не підтверджує доводів щодо недотримання відповідачем законодавства. 
Так, зокрема у постанові від 15 серпня 2018 року  у справі №761/13715/13-ц предметом спірних правовідносин було стягнення банком з фізичної особи боргу за відповідним кредитним договором і не досліджувалось питання податкових наслідків, що виникають за результатами прощення (анулювання) боргу. 
Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі  №813/279/16 дійшов висновку про те, що законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором. З урахуванням наведеного, касаційний суд погодився із позицією судів попередніх інстанцій про відстуність підстав для  нарахування податку з доходів фізичних осібна суму процентів та пені.
Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом також у постанові 10 травня 2018 року у справі №802/142/17-а, на яку посилається позивач у касаційній скарзі.
Натомість у цій справі, судами встановлено, що банком нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом  у розмірі 288560, 66 грн., що відповідає сумі основного боргу.
Відтак, обставини у цій справі,  та обставини у справах, на які посилається позивач не є тотожними, а тому не можуть підтверджувати правомірність поведінки позивача у податкових правовідносинах.    
Доводи щодо неналежного направлення відповідних податкових повідомлень рішень не спростовують правильності визначення сум грошових зобов`язань за результатами встановлених фактів, які свідчать про несплату позивачем сум податків до Державного бюджету України. 
Отже, з урахуванням встановлених судами обставин, правового регулювання спірних правовідносин Суд вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вважає що при ухваленні оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
З урахування наведеного касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції  - без змін. 
Керуючись статтями 3, 343, 349, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,  а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2019 року  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                            О.В. Білоус
          
                                                                                          І.Л. Желтобрюх