27.05.20
22-ц/812/750/20

МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 486/2075/14-ц 
Провадження № 22-ц/812/750/20 
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого - Темнікової В.І.,
суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В., 
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
за участю - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Далматової Г.А. в приміщенні суду, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулось до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому проваджені.
В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») заборгованість за кредитним договором №2129-006/07Р від 12 березня 2007 року у розмірі 6 602,86 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 851 доларів США та заборгованості за процентами у розмірі 3 751,86 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» у відшкодування судового збору по 427 грн. 54 коп. з кожного.
31 травня 2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №2, згідно якого останнє отримало права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №2129-006/07Р від 12 березня 2007 року, що був укладений між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 .
Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило замінити стягувача у справі ПАТ КБ «Правекс-Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за виконавчими листами № 486/2075/14-ц.
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 березня 2020 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено. 
Замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року у справі №486/2075/14-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №2129-006/07Р від 12 березня 2007 року у розмірі 6 602,86 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 851 доларів США та заборгованості за процентами у розмірі 3 751,86 доларів США, а також стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» у відшкодування судового збору 427 грн. 54 коп., з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовити у повному обсязі. 
В апеляційній скарзі зазначає, що ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до своєї заяви в порушення частини 1 статті 177 ЦПК України, яка застосована у цьому випадку за аналогією закону, не надало копію договору № 2 від 31.05.2017 року у відповідній кількості учасників справи. Вказаний договір було надано лише суду. За таких обставин, на суб`єктивну думку апелянта, суд мав би залишити заяву без руху і надати можливість заявнику усунути зазначений недолік.
На переконання апелянта, висновок суду про те, що заявником було доведено факт передання йому права вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 2129-006/07Р від 12.03.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Правекс- банк» та ОСОБА_3 є передчасним та помилковим, оскільки в матеріалах справи відсутня належним чином засвідчена копія акту приймання-передачі прав вимог за Договором від 31 травня 2017 року, що дозволяє стверджувати про те, що фактичної передачі прав вимог від ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» не відбулося.
Сторони чітко обумовили, що доказом фактичної передачі права вимог за кредитами підтверджується виключно актом приймання-передачі за формою, яка наведена в Додатку II до Договору. Разом із тим, наявність підписаного сторонами акту приймання-передачі є також свідченням того, що Покупець виконав свій обов`язок відносно оплати в день закриття несплаченої суми Договору, а тому у Продавця виникло зобов`язання здійснити фактичну передачу кредитних договорів за Договором. Саме тому, підписаний Додаток І до Договору не можна ототожнювати із актом-приймання передачі у зв`язку із тим, що кожен із цих Документів має своє призначення і здатний підтвердити лише певні обставини.
Факт належного виконання взятих на себе зобов`язань сторонами за Договором має підтверджуватися додатковими джерелами доказів (факт здійснення оплати несплаченої суми за Договором може бути підтверджений, зокрема платіжними дорученнями, банківськими квитанціями, тощо; а здійснення фактичного передання прав вимог у даному випадку може бути підтверджено виключно актом приймання-передачі, що підписаний сторонами).
Крім того, зазначає, що правонаступником зі сторони кредитора в кредитних правовідносинах може бути лише банк, або фінансова установа. З огляду на те, що ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» не є банком, то слід визначитися із тим чи є вона в розумінні законодавства України фінансовою установою з відповідним спектром надання фінансових послуг, зокрема кредитного характеру та чи було надано суду відповідні належні та допустимі докази на цей рахунок.
Аналіз виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.12.2015 року не дозволяє стверджувати про те, що ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» має відповідну ліцензію на здійснення фінансових послуг. Більш того, вона також не містить відомостей про те, що виключним видом діяльності ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» є надання фінансових послуг, оскільки, змістовний аналіз наданої виписки заявником містить лише інформацію про основний вид економічної діяльності, який не можна ототожнювати із виключним видом діяльності Товариства.
Водночас, будь-яких інших доказів суду надано не було, в тому числі і тих, які би вказували на те, що заявник може надавати фінансові послуги без отримання відповідної ліцензії.
На думку апелянта, суд неналежним чином виконав свій процесуальний обов`язок відносно дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Оскільки, не з`ясованим залишилося питання чи є ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» фінансовою установою, чи має заявник ліцензію на здійснення фінансових послуг та чи надання фінансових послуг є виключним видом діяльності заявника.
Серед іншого, судом не було надано належної процесуальної оцінки наступним обставин справи, а саме - умовами кредитного договору № 2129-006/07Р від 12.03.2007 року, якими встановлено грошове зобов`язання зі сплати тіла кредиту та відсотків за його користування, умови щодо можливості визначення суми, що підлягає сплати у гривнях, як грошовий еквівалент в іноземній валюті не передбачено, а тому вимагати за таких обставин виконання зобов`язання у гривні за офіційним курсом НБУ станом на дату сплати заборгованості у нового кредитора не має правових підстав. У кредитному договорі сторони передбачили єдину валюту погашення кредиту та відсотків за його користування - долар США.
Однак доказів на право здійснювати операції в іноземній валюті ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» суду не надало. Таким чином, відсутність ліцензії на здійснення операцій у валюті у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не дає йому права звертати стягнення на заборгованість за кредитом та відсотками у іноземній валюті.
Крім того, задовольняючи заяву ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні судом вірно було встановлено, що свого часу виконавчі листи по цій справі перебували на виконанні у Южноукраїнському міському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області. Проте, встановивши той факт, що сума основного боргу за рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року була зменшена у зв`язку із здійсненням державним виконавцем дій по примусовому виконанню, суд помилково задовольнив заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні зокрема в частині суми основного боргу в повному обсязі. За такого висновок суду про необхідність повного задоволення заяви ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», зокрема в частині суми основного боргу не відповідає фактичним обставинам справи, які були встановлені судом.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.03.2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що договір відступлення права вимоги №2 від 31.05.2017 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «КБ «Правекс Банк» відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та є чинним на підставі того, що він укладений із додержанням вимог законодавства до його форми і змісту, підписаний уповноваженими на то особами, внаслідок його укладення настали реальні правові наслідки. Крім того, вважає, що договір чинний оскільки немає рішень суду про визнання його недійсним.
Представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:
Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 березня 2015 року у справі № 486/2075/14-ц з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 240 007 грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором № 2129-006/07Р від 1203.2007 року. Також стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2400 грн. 07 коп. (том 1 а.с. 206-209). 
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року зазначене рішення було скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 85855 грн. 79 коп., що еквівалентно 6629, 79 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 36920 грн. 45 коп., що еквівалентно 2851 доларів США, заборгованості за процентами - 48586 грн. 59 коп., що еквівалентно 3751,86 доларів США, пені - 348 грн. 75 коп., що еквівалентно 26,93 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Правекс - Банк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 154150 грн.33 коп., що еквівалентно 11903,07 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 51349 грн. 16 коп., що еквівалентно 3965 доларів США, заборгованості за процентами - 27430 грн. 17 коп., що еквівалентно 2118 доларів США, пені -75371 грн. 98 коп., що еквівалентно 5820,07 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Правекс - Банк" відшкодування судового збору в розмірі 1970 грн. 78 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Правекс - Банк" відшкодування судового збору в розмірі 429 грн. 28 коп. (том 1 а.с. 272-274).
30 липня 2015 року на адресу ПАТ КБ «Правекс-Банк» було надіслано виконавчі листи (том 1 а.с. 289), які отримані представником банку 03 серпня 2019 року (том 1 а.с. 29).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 2 а.с. 30 - 34).
В подальшому, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.11.2015 року рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 березня 2015 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Правекс-Банк»  задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_3  та ОСОБА_1  в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6602,86 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2851 доларів США та заборгованості за процентами у розмірі 3751,86 доларів США. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.   Також стягнуто з ОСОБА_3  та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» у відшкодування судового збору по 427 грн. 54 коп. з кожного (том 2 а.с. 59 - 63).
Постановою державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області від 21.09.2016 року було закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 486/2075/14-ц, виданого 30.07.2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судового збору в сумі 429,28 грн. у зв`язку з фактичним виконанням рішення (том І2 а.с. 79).
16 лютого 2017 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було надіслано ПАТ КБ «Правекс-Банк» виконавчі листи (том 2 а.с. 98) та отримано ним 24.02.2017 року (том І2 а.с. 99).
Постановою від 27 лютого 2017 року заступника начальника Южноукраїнського МВ державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Величко Т.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 486/2075/14-ц, виданого 30 липня 2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Правекс-Банк" заборгованості солідарно у розмірі 85855,79 виконавче провадження було закінчено в зв`язку з відкликанням даного виконавчого листа Южноукраїнським міським судом (том 2 а.с. 107). Залишок боргу на 27 лютого 2017 року 84692,05 грн. Судовий збір стягнуто в сумі 116,38 грн. (том 2 а.с. 107 зворот).
Згідно п. п. 15.2., 15.3. розділу XV Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Правекс-Банк" реорганізація банку може здійснюватися шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення. При реорганізації банку вся сукупність прав та обов`язків банку переходить до його правонаступників (том 1 а.с. 64 - 81).
31 травня 2017 року було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 (далі Договір) між ПАТ "Правекс-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (том 2 а.с. 143 - 154).
За умовами даного договору та відповідно до них, та з отриманням зустрічної винагороди у вигляді ціни купівлі, продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати, без права регресу, Права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі відповідно до положень цього договору (п. 2.1. Договору).
Відповідно до пункту 2.2. Договору права вимоги за кредитом переходять від продавця до покупця у дату закриття та з урахуванням інших зобов`язань продавця та покупця, викладених у цьому Договорі. Зобов`язання продавця передати право вимоги покупцеві є виконаним з моменту підписання сторонами Акту приймання передачі прав вимоги.
Як вбачається з розділу 3 Договору, винагорода за продаж продавцем покупцеві прав вимоги за кредитами відповідно до цього договору становить гривневий еквівалент 754377 доларів США. В дату перед підписанням продавець повідомив покупцеві, що отримані суми, одержані покупцем у період між датою обчислення (не влючно) та датою перед підписанням (не включно) складають 223799,14 дол. США. Загальна остаточна ціна купівлі становить гривневий еквівалент 530577,80 дол. США покупець сплачує продавцю несплачену частину ціни купівлі у дату закриття. 
Датою закриття означає дату укладення цього договору, тобто дату, в яку заплановано завершення здійснення транзакції (том 2 а.с. 144). 
Таким чином ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" придбало право вимоги за Кредитами, в тому числі, як вбачається з додатку №1 Перелік кредитних договорів та договорів забезпечення (том 2 а.с. 155) за кредитним договором № 2129-006/07Р від 12.03.2007 року, укладеним між ТОВ КБ "Правекс-Банк" та ОСОБА_3 . Загальний розмір заборгованості за кредитом у гривневому еквіваленті станом на 31 січня 2017 року становить 342833,43 грн. Зазначений додаток до кредитного договору підписаний його сторонами ПАТ КБ "Правекс-Банк" та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія", що свідчить про належне виконання сторонами зобов`язань за вищезазначеним договором, зокрема і щодо сплати винагороди за договором відступлення прав вимоги.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є 64.99 надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) (том 2 а.с. 159).
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Заявник у даній справі подав заяву про заміну сторони виконавчого провадження з метою реалізації в майбутньому своїх прав як правонаступника первісного кредитора за кредитним зобов`язанням, яке залишилося не виконаним.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
При цьому суд вважав помилковими доводи представника боржника про те, що ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» не може бути правонаступником ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», оскільки не має права здійснювати факторингові операції та не має ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 31 травня 2017 року, як і рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23.11.2015 року ніким не оскаржені та є чинними.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторона виконавчого провадження стягувач ПАТ КБ "Правекс-Банк" вибула внаслідок передачі права вимоги, що є підставою для заміни такої сторони правонаступником.
Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, що регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в ухвалі суду.
Доводи апеляційної скарги про відсутність на час постановлення ухвали судом першої інстанції про заміну стягувача письмових доказів, які б підтверджували підстави для такої заміни, є необґрунтованими.
Так, відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче продовження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Системний аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України, ст. 512, 514 ЦК України, свідчить про те, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку із такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі і право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження (стягувача) є обґрунтованим.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і у разі відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. 
Заявник у даній справі подав заяву про заміну сторони виконавчого провадження з метою реалізації в майбутньому своїх прав як правонаступника первісного кредитора за кредитним зобов`язанням, яке залишилося не виконаним.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на звернення до суду із заявою про заміну стягувача, не відповідають нормам процесуального права. 
На виконання ухвали апеляційного суду від 06 травня 2020 року заявником надано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, із якого вбачається, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зареєстровано як фінансову установу відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, номер рішення про видачу свідоцтва 4149, дата рішення 19.11.2013р., реєстраційний номер 13102917, серія та номер свідоцтва НОМЕР_1 , дата видачі свідоцтва 19.11.2013р., код фінансової установи 13; додаток до свідоцтва, в якому зазначено види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, а саме: факторинг, фінансовий лізинг, надання гарантій, поручительств, позик, фінансових кредитів за рахунок власних коштів; розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1592 від 11.05. 2017р., згідно якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу, а Департамент регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовим компаніям зобов`язано забезпечити внесення інформації про видачу ліцензії до Державного реєстру фінансових послуг, а також інформацію Державного реєстру фінансових установ про реєстрацію ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» як фінансової установи, тощо.
Слід також зазначити, що дана інформація є загальнодоступною та знаходиться на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у мережі інтернет.
Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що заявник не є фінансовою установою з відповідним спектром надання фінансових послуг, зокрема, кредитного характеру та не має права здійснювати факторингові операції. 
В клопотанні заявника від 13.04.2020р. (а. с. 169 том 3) зазначено, що передавання документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 31 травня 2017 року здійснювалось на підставі актів приймання-передачі (за реєстрами) та відповідно здійснена оплата відступлення прав вимоги за кредитними договорами (платіжне доручення). До даного клопотання додано копію платіжного доручення № 2370435 від 31 травня 2017р. про сплату за відступлення права грошової вимоги за кредитами згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №1 від 31.95.2017р. 8485546,82 грн. та копію платіжного доручення № 2370436 від 31 травня 2017р. про сплату за відступлення права грошової вимоги за кредитами згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 31.95.2017р. 11000211,11 грн., що підтверджує належне виконання ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" зобов`язань за вищезазначеним договором, зокрема, щодо сплати винагороди за договором відступлення прав вимоги, а до заяви про заміну стягувача при зверненні до суду були долучені копії договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 між ПАТ "Правекс-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія» від 31 травня 2017 року та виписки із додатку № 1, що містить перелік кредитних договорів і договорів забезпечення, в якому зазначений кредитний договір № 2129-006/07Р від 12.03.2007 року, укладений між ТОВ КБ "Правекс-Банк" та ОСОБА_3 .
Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що заявником не було доведено факт передання йому права вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 2129-006/07Р від 12.03.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Правекс- банк» та ОСОБА_3 .
Саме по собі оформлення передавання документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 31 травня 2017р. як реєстрів не спростовує факту реального виконання сторонами цього договору. Доказів протилежного чи визнання договору недійсним боржником не надано. 
Не є підставою для скасування ухвали суду також доводи апеляційної скарги про відсутність доказів наявності у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті, що на думку апелянта не дає йому права звертати стягнення на заборгованість за кредитом та відсотками у іноземній валюті, оскільки встановлення даного питання має значення не для вирішення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а для можливості надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» кредиту у іноземній валюті та стягнення заборгованості за таким кредитом за рішенням суду. 
При цьому, розглядаючи справу в межах заявлених вимог у даній справі, апеляційний суд виходить з того, що відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надбання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.
Судом встановлено, що 31 травня 2017 року було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2 між ПАТ "Правекс-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", в тому числі, як вбачається з додатку №1 і за кредитним договором № 2129-006/07Р від 12.03.2007 року, укладеним між ТОВ КБ "Правекс-Банк" та ОСОБА_3 , загальний розмір заборгованості за яким у гривневому еквіваленті станом на 31 січня 2017 року становить 342833,43 грн. 
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.
        Розглядаючи справу в межах заявлених вимог у даній справі,  апеляційний суд виходить з правомірності укладеного договору купівлі- продажу прав вимог за кредитами від 10 серпня 2017 року, оскільки його не оспорено зацікавленими особами в установленому законом порядку та не визнано недійсним за рішенням суду, відсутні також вказівки норми закону про його нікчемність.
Не була предметом розгляду у межах заявлених вимог у даній справі також загальна сума заборгованості, яка передана попереднім кредитором новому за договором купівлі- продажу прав вимог за кредитами від 10 серпня 2017 року. Сама по собі заміна сторони у виконавчому провадженню не позбавляє боржника права звернутися до суду з самостійними вимогами про визнання виконавчого документу, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення вже сплаченої ним суми боргу на підставі ч. 2 ст. 432 ЦПК України, згідно якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги фактично відтворюють письмові пояснення боржника щодо не згоди з заявою заявника та містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,- 
П О С Т А Н О В И Л А: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 березня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 29 травня 2020 року