УХВАЛА

21 квітня 2020 року 
Київ
справа №9901/859/18
адміністративне провадження №П/9901/859/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Смоковича М. І., 
суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А., Калашнікової О. В., Соколова В. М., 
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення, 
встановив:
1. У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 28 вересня 2018 року №    1774/ко-18, яким ОСОБА_1 визнано таким, що не відповідає займаній посаді та рекомендовано Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) розглянути питання про звільнення його з посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області (далі - Рішення). 
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що в спірному Рішенні відсутні мотиви, якими керувалася Комісія, коли дійшла висновку про невідповідність позивача займаній посаді судді. Зокрема, в ньому не зазначено за яким критерієм він як суддя не підтвердив здатності здійснювати правосуддя. Вказівка лише на кількість балів, які виставили позивачу за кожним із критерієм кваліфікаційного оцінювання, на переконання позивача, не є і не може вважатися мотивацією Рішення. Понад те, вважає, що такий підхід ВККС до оцінювання судді свідчить про перевищення дискреційних повноважень ВККС. За відсутності мотивів неможливо з`ясувати дійсних підстав прийняття спірного Рішення, відтак надати їм правову оцінку.
Зазначив також, що члени ВККС упереджено ставилися до нього під час кваліфікаційного оцінювання, що проявилося у тенденційному обговоренні обставин, фактів, які негативно характеризують його як суддю. Зокрема членів Комісії цікавили тільки ті провадження, у яких особу виправдано та/або звільнено від відповідальності, а також інформація негативного змісту, вірогідність якої, як і джерело походження, є неперевіреними та якої немає в суддівському досьє. Водночас поза увагою залишилися численні наукові публікації позивача у фахових виданнях, його виступи на телевізійних каналах та інша діяльність, професійна зокрема, яка характеризує позивача з позитивного боку, у тому числі як фахівця. Позивач зауважив, що він набрав доволі високий бал на етапі «Іспит» і з огляду на його більш ніж двадцятирічний суддівський стаж є достатньо фактів, які свідчать про відповідність його займаній посаді, але ці обставини Комісію не цікавили. 
Крім того позивач вказав на дискримінаційний підхід кваліфікаційного оцінювання, зокрема, його як судді у порівнянні з кандидатами на посаду судді Верховного Суду, де мінімальний прохідний бал був значно нижчим (469,5 балів), аніж для суддів місцевих та апеляційних судів (670 балів). 
Зазначив позивач і про неправомірність тестування морально-психологічних якостей судді, адже такої процедури не передбачено законом. Зважаючи також на відсутність відомостей про психолога, який проводив тестування, а потім бесіду (яка у випадку з позивачем, як зазначено в позові, тривала десять хвилин), зокрема його кваліфікаційного рівня і стажу роботи, відсутність методики проведення такого та/чи подібного психологічного дослідження та відповідальності за завідомо неправдивий висновок, психологічний висновок, який є в суддівському досьє, не може вважатися вірогідним і фаховим документом, на підставі якого особу судді можна перевірити на відповідність критеріям кваліфікаційного дослідження.
Ухвалою від 05 листопада 2018 року Верховний Суд відкрив провадження у справі за вказаним позовом і призначив його до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 
2. Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. З-поміж іншого зазначив, що в рамках кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня              2017 року № 106/зп-18, з позивачем 28 вересня 2018    року проведено співбесіду, під час якої обговорювалися питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє. 
Заслухавши доповідача, дослідивши суддівське досьє та надані позивачем пояснення Комісія, відповідно до пункту 10 глави 6 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показників відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від                      03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення №143/зп-16) виставила судді ОСОБА_1 остаточні бали за кожним із критеріїв кваліфікаційного оцінювання. Відтак позивач у підсумку набрав 573,40 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх балів, у зв`язку з чим ухвалено спірне Рішення. 
Комісія зазначила, що в спірному Рішенні відповідно до вимог пункту 4 глави 6 розділу II «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення, є інформація про кількість балів, які позивач набрав за кожним з визначених законом критеріїв. Відповідач зауважив також, що усі показники оцінено за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє та співбесіди, а в спірному Рішенні зазначено законодавчі підстави його прийняття, а саме норми статей 83-86, 93, 101, пункт 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) та Положення. 
З покликанням на пункти 1, 2 глави 6 розділу II «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення №    143/зп-16 відповідач ствердив, що відповідність судді критеріям кваліфікаційного оцінювання члени Комісії встановлюють за своїм внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання, а показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та в сукупності. 
Водночас відповідач наголосив, що Закон не передбачає потреби мотивувати виставлення балів за показниками критеріїв і кожен з членів ВККС виставляє їх на підставі внутрішнього переконання, оскільки це є способом прийняття рішення внаслідок реалізації владних управлінський функцій, що відповідає меті кваліфікаційного оцінювання і повноваженням Комісії. 
Стосовно доводів позивача про дискримінаційний підхід кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих і апеляційних судів відповідач зауважив, що позивач помилково трактує норми Закону № 1402-VIII та нормативні акти Комісії в цій частині, адже кваліфікаційне оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді і підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді є різними процесами. 
З приводу тверджень позивача про неправомірність тестування морально-психологічних якостей відповідач зауважив, що проведення цієї процедури передбачено частиною третьою статті 85 Закону № 1402-VIII.
У підсумку Комісія зазначила, що визначених у частині третій статті 88 Закону №    1402-VIII підстав для скасування Рішення немає, тому просить відмовити у задоволенні цього позову.
3. Під час судового розгляду цієї справи колегія суддів заслухала пояснення представників сторін, витребувала і дослідила докази щодо кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 (зокрема відеозапис співбесіди з суддею). 
Тричі поспіль (08 листопада 2019 року, 20 грудня 2019 року та 25 лютого 2020 року) розгляд цієї справи відкладався у зв`язку з тим, що ВККС як орган не має повноважень на представництво своїх інтересів.
У цьому зв`язку додаємо, що з дня набрання чинності Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» повноваження членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинилися, а новий склад Комісії ще не сформовано.  
4. У судове засідання, призначене на 21 квітня 2020 року, позивач та/або його представник не з`явилися, про місце, дату і час розгляду справи повідомлені належним чином. 
16 квітня 2020 року від представника позивача - адвоката Брезіцького В.М. надійшло клопотання про те, щоб судове засідання, призначене на 21 квітня              2020 року, провести без участі позивача та його представника. 
Представник відповідача в судове засідання теж не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. 
У судовому засіданні 21 квітня 2020 року колегія суддів, при вирішенні питання про можливість розгляду справи без участі представника ВККС, виходила з того, що процес формування нового складу ВККС може розтягнутися до невідомого проміжку часу і такий стан може негативно вплинути на здійснення адміністративного судочинства в межах розумного строку. Окрім того, колегія суддів зважила й на те, що в подібній категорії справ  Велика Палата Верховного Суду продовжує їх розгляд без участі представника Комісії. 
З урахуванням наведеного колегія суддів  ухвалила перейти до розгляду цієї справи без участі представників сторін у порядку письмового провадження.
5. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням раніше заслуханих пояснень представників сторін суд з`ясував обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, відтак встановив таке. 
ОСОБА_1 з січня 1996 року по січень 2001 року працював суддею Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, з січня 2001    року - суддя апеляційного суду Івано-Франківської області.
Рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС, відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. З-поміж них - суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 .
За цим рішенням Комісія встановила таку черговість етапів кваліфікаційного оцінювання: перший етап - іспит; другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди. 
Також цим рішенням ВККС на підставі частини третьої статті 85 Закону №    1402-VIII запровадила тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей суддів та затвердила графік їх проведення.
У межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді ОСОБА_1 пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності. 
Позивач склав анонімне письмове тестування, за результатами якого набрав 81,9 бала. За результатами виконання практичного завдання позивач набрав 108,5 бала. Отож, на етапі кваліфікаційного оцінювання «Іспит» позивач набрав загалом             190,4 бала. 
Рішенням від 26 березня 2018 року № 61/зп-18 Комісія затвердила результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Іспит», складеного 01 березня 2018    року, зокрема - судді апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 . Тим самим рішенням Комісія допустила до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» суддів, які за результатами етапу «Іспит» набрали мінімальний прохідний бал. У списку таких суддів є, зокрема, ОСОБА_1 
28 вересня 2018 року відбулася співбесіда ВККС з позивачем,  під час якої обговорювалися питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє. 
Заслухавши доповідача, дослідивши суддівське досьє та надані суддею ОСОБА_1 пояснення, Комісія ухвалила спірне Рішення, у якому зазначила таке. 
За критерієм компетентності (професійної, особистої, соціальної) суддя ОСОБА_1 набрав 376,4 бала, зокрема, за критерієм професійної компетентності позивача оцінено на підставі результатів іспиту, дослідження інформації, яка міститься в суддівському досьє та співбесіди за показниками, визначеними пунктами 1-5 глави 2 розділу «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення №    143/зп-16. 
За критеріями особистої та соціальної компетентності позивача оцінено на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє та співбесіди з урахуванням показників, визначених пунктами 6 та 7 глави 2 розділу II «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення №    143/зп-16. 
За критерієм професійної етики, оціненим на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє та співбесіди за показниками, визначеними пунктом 8 глави 2 розділу Положення, ОСОБА_1 набрав 95 балів.  
За критерієм доброчесності, оціненим на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє та співбесіди за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу II Положення №    143/зп-16 ОСОБА_1 набрав 102 бала. 
На підставі зазначеного Комісія у Рішенні підсумувала, що за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 набрав 573,4 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв. 
Відтак спірним Рішенням ВККС визнала суддю апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді та вирішила внести до ВРП подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 . 
Не погодившись з правомірністю Рішення, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду. 
6. Проаналізувавши обставини справи і з`ясувавши предмет позову колегія суддів при постановленні ухвали керувалася таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону               № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.
Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Згідно зі статтею 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді <…> здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: <…> рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року затвердила Положення № 143/зп-16, а рішенням від 04 листопада 2016 року №    144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
Згідно з пунктом 34 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом № 1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
Пунктами 10 та 11 розділу V Положення № 143/зп-16 встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
За частинами другою, четвертою статті 84 Закону № 1402-VІІІ за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді <…>, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.
У частинах першій, другій статті 85 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді <…> критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС <…> зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.
Відповідно до частин першої, другої статті 88 Закону № 1402-VІІІ Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.
Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України  щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
7. З огляду на наведені положення законодавства, зокрема частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, яка передбачає умову, за якої можна оскаржити рішення ВККС, яке містить рекомендацію щодо вчинення певних дій чи прийняття рішень, колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, дійшла висновку, що провадження в цій справі треба закрити. 
У цій справі предметом спору є Рішення, у якому Комісія, окрім іншого, висловила рекомендацію звільнити позивача із посади судді у зв`язку зі встановленою невідповідністю займаній посаді. 
Якщо зважити на положення частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, то Рішення, позаяк таке містить рекомендацію ВККС, може бути оскарженим, після того, як його буде актуалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією ВККС і ухвалювати за ним відповідне рішення. Встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, а лише визначає з настанням якої події рішення ВККС щодо надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку. 
З викладеного також висновується, що Рішення ВККС про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього Рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням ВРП за результатами такої рекомендації.
8. До такого висновку колегія суддів дійшла також з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18, у якій, з покликанням на наведені норми законодавства, зазначено, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції ВРП.
Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.
Водночас за нормами Закону № 1402-VIII (стаття 88) рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання суддя, (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.
При цьому рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС. 
З огляду на те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підведення її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього «кваліфікаційного» провадження.
Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України. 
ВРП може ухвалити рішення про відмову у задоволенні подання про звільнення судді з посади. В цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення. 
9. Отже, зважаючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження ВРП та ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, суд вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП. У протилежному випадку дублюються функції щодо його перегляду Верховним Судом та ВРП, що є неприпустимим.
Враховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати ВРП. 
10. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією.
Узагальнюючи наведене, можемо констатувати, що Рішення ВККС з висновком рекомендувати ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
11. Частиною першою статті 239 КАС передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
У цій справі такої потреби немає, адже мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.
Керуючись статтями 238, 241-243, 248, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
ухвалив:
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - закрити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя                                                                      М. І. Смокович
Судді                                                                                           В. М. Бевзенко
                                                                                          Н. А. Данилевич
                                                                                          О. В. Калашнікова
                                                                                          В. М. Соколов