П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/12249/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Нагірняк М.Ф.  
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
15 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року  (ухвалене 04.02.2020 у м Житомирі) у справі за адміністративним позовом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області до Північного офісу Держаудитслужби в особі управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про часткове визнання протиправною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Північного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування абзацу 1 пункту 2 вимоги від 31.07.2019.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що додаткові виплати заробітної плати на загальну суму 207 195,25 грн проведені на виконання судових рішень, які набрали законної сили, а тому відсутні підстави вважати, що такі витрати призвели до завдання збитків бюджету.
Позивача вказує на відсутність в оскаржуваній частині вимоги чіткої конкретизації способу усунення порушень, що може призвести до конфлікту інтересів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та її керівника.
Відповідач  подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Вимога в оскаржуваній частині повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Судовими рішеннями підтверджено, що при звільненні конкретних працівників були допущені порушення щодо дати їх звільнення, що призвело до додаткової виплати заробітної плати на загальну суму 207 195,25 грн за рахунок бюджетних коштів. В зв`язку із наявністю завданих збитків в абзаці 1 п.2 вимоги було правомірно зазначено про необхідність вжиття заходів для відшкодування таких збитків в регресному порядку за рахунок винних осіб.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області була направлена вимога від 31.07.2019 про усунення виявлених порушень.
За змістом оскаржуваного абзацу 1 п.2 листа-вимоги від 31.07.2019, позивачу відповідно до вимог ч.1ст.1191 Цивільного кодексу України слід забезпечити відшкодування на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області шкоди на загальну суму 207195,25, завданої через видання наступних наказів, визнаних судами незаконними в частині дати звільнення працівників:
- наказ від 19.12.2017 № 423-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- наказ від 19.12.2017 № 425-к "Про звільнення ОСОБА_2 ";
- наказ від 19.12.2017 № 443-к "Про звільнення ОСОБА_3 ";
- наказ від 19.12.2017 № 427-к "Про звільнення ОСОБА_4 ";
- наказ від 19.12.2017 № 415-к "Про звільнення ОСОБА_5 ";
- наказ від 21.12.2017 № 454-к "Про звільнення ОСОБА_6 ";
- наказ від 19.12.2017 № 400-к "Про звільнення ОСОБА_7 ";
- наказ від 21.12.2017 № 455-к "Про звільнення ОСОБА_8 ";
- наказ від 19.12.2017 № 417-к "Про звільнення ОСОБА_9 "
Так, у зв`язку із визнанням вказаних наказів протиправними стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області додатково заробітну плату в загальній сумі 207 195,25 грн, у тому числі:
- 18472,30 грн на користь ОСОБА_1 згідно постанови Апеляційного суду Житомирської області від 10.09.2018;
- 18182,50 грн на користь ОСОБА_2 згідно постанови Апеляційного суду Житомирської області від 02.08.2018;
- 21203,10 грн на користь ОСОБА_3 згідно постанови Апеляційного суду Житомирської області від 06.08.2018;
- 10804,08 грн на користь ОСОБА_4 згідно постанови Апеляційного суду Житомирської області від 12.11.2018;
- 18887,75 грн на користь ОСОБА_5 згідно постанови Апеляційного суду Житомирської області від 22.10.2018;
- 21654,72 грн на користь ОСОБА_6 згідно постанови Апеляційного суду Житомирської області від 09.08.2018;
- 11471,20 грн на користь ОСОБА_7 згідно постанови Апеляційного суду Житомирської області від 11.09.2018;
- 17292,74 грн на користь ОСОБА_8 згідно постанови Апеляційного суду Житомирської області від 01.10.2018;
- 19825,75 грн на користь ОСОБА_9 згідно постанови Апеляційного суду Житомирської області від 18.09.2018.
Позивач не погоджується із абзацом 1 п.2 вимоги від 31.07.2019, а тому звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що додатково сплачені кошти в розмірі 207 195,25 грн є втратою державних фінансових ресурсів, що відповідно до Закону №2939-XII дає відповідачу право вимагати відшкодування таких завданих збитків. Відсутність у абзаці 1 п.2 вимоги від 31.07.2019 конкретного способу виконання такої вимоги та наявність певних перешкод для її виконання не може свідчити про протиправність вимоги.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до пункту сьомого частини першої статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" N2939-XII від 26 січня 1993 року (Закон №2939-XII) відповідач, як орган державного фінансового контролю наділений правом пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Право відповідача на направлення об`єкту контролю письмової вимоги щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування також закріплено в п.46 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМ України №550 від 20.04.2006 (Порядок №550).
Встановлено, що вказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, підтверджено, що звільнення перелічених в оскаржуваній вимозі працівників було проведено із порушенням вимог трудового законодавства, що призвело до стягнення на їх (працівників) користь за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області додатково заробітної плати на загальну суму 207 195,25 грн.
Додатково заробітна плата на загальну суму 207 195,25 грн на виконання судових рішень сплачена звільненим працівникам за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області в повному обсязі.
Апеляційний суд враховує доводи позивача про те, у зв`язку із набранням законної сили вказаними судовими рішеннями, позивач був зобов`язаний виплатити вказані кошти. 
Водночас, суд вважає, що понесення таких витрат зумовлене прийняттям позивачем незаконних рішень, а у разі дотримання позивачем вимог трудового законодавства такі витрати не були б понесені. 
Відтак, здійснення позивачем вказаних витрат спричинило втрату державних фінансових ресурсів, що свідчить про обґрунтованість висновків відповідача про допущення позивачем порушення, яке призвело до втрати бюджетних коштів у сумі 207 195,25 грн, а також вказує на наявність достатніх підстав для формування спірної вимоги.
Також апеляційний суд зважає на доводи позивача щодо відсутності в оскаржуваній частині вимоги чіткої конкретизації способу усунення порушень, що може призвести до конфлікту інтересів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та її керівника.
Однак, вказані обставини не можуть свідчити про протиправність абзацу 1 п.2 вимоги.
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції оскаржуваний абзац 1 п.2 вимоги містить конкретний спосіб усунення виявлених порушень, а саме - забезпечити відшкодування завданих збитків відповідно до вимог ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом
Тобто, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, яке сплатило 207 195,25 грн на виконання судових рішень, з вини певних осіб, в тому числі керівника, якими допущені порушення трудового законодавства при звільненні вказаних працівників має право на відшкодування таких збитків за рахунок винних осіб.
Відповідно до ч.4 ст.136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора.
Апеляційний суд зазначає, що  положення ч.4 ст.136 КЗпП України не можуть слугувати перешкодою у виконанні  абзац 1 п.2 вимоги, адже позивач має можливість повідомити вищестоящий в порядку підлеглості орган для вжиття заходів для виконання вказаної вимоги.
Крім того, апеляційний суд наголошує на тому, що у разі виявлення у ході фінансового контролю порушення вимог законодавства, відповідач наділений повноваженнями зафіксувати таке порушення у акті ревізії та вимагати від підконтрольного суб`єкта усунення виявленого порушення. При цьому, відповідач не зобов`язаний у вимозі про усунення порушення визначати конкретний спосіб усунення порушення. 
Предмет доказування у справах про визнання протиправними таких вимог охоплює питання обґрунтованості висновків відповідача щодо факту допущення порушення, а також правомірності дій відповідача щодо фіксації такого порушення та заявлення вимоги щодо усунення такого порушення. Водночас, питання фактичного виконання такої вимоги не входить до предмету дослідження у даній справі.
Відтак, наявність певних перешкод для фактичного виконання абзацу 1 пункту 2 вимоги  безпосередньо позивачем не може свідчити про протиправність спірної вимоги у вказаній частині.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність абзацу 1 пункту 2 вимоги, а позивачем не надано належних доказів та обґрунтувань протилежного.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.