Дата документу 04.05.2020 Справа № 334/30/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/30/18 Головуючий у 1-й інстанції: Ісаков Д.О.
 
провадження № 22-ц/807/1156/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2018 року за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 24 березня 2011 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 24 жовтня 2017 року має заборгованість у сумі 13 108,06 грн., яка складається з наступного: 1 447,90 грн. - тіло кредиту; 6 155,40 грн. - відсотків за користування кредитом; 4 404,38 грн. - нарахована пеня; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 600,38 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь разом із судовими витратами. 
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2018 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24 березня 2011 року на загальну суму 13 108,06 грн., яка складається з наступного: 1 447,90 грн. - тіло кредиту; 6 155,40 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 4 404,38 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 600,38 грн. - штраф (процентна складова).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1600,00 гривень.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2020р. залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд визнав укладеним кредитний договір між сторонами у справі шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, які складають разом з анкетою-заявою єдиний кредитний договір, а також визнав доведеним факт наявності заборгованості та її розмір.

В скарзі відповідач, насамперед, посилається на порушення судом норм процесуального права, яким є неповідомлення її належним чином про судові засідання, оскільки повісток вона не отримувала, тому розгляд справи відбувся у її відсутності. 

З цього приводу колегія встановила наступне.

ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280).

За змістом статті 7 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення 
здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 128 
ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до ч. 6 статті 128 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.
Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.
Відповідно до п. 4 ч. 8 статті 128 ЦПК України лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Так, судом першої інстанції було зроблено запит щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 , у відповідь на який відділом моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області було надано інформацію, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 36).

Відповідно до ч. 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка учасникам справи надсилається: фізичним особам за адресою їх проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому порядку. 
 Відповідно до ч. 8 вказаної норми днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Судові повістки відповідачу судом спрямовувались на вказану адресу її реєстрації ( а.с. 39, 42, 45).
Всі судові повістки про виклик у судове засідання, направлені відповідачу за вищезазначеною адресою, повернулись без вручення із позначенням поштовим працівником відмітки «за закінченням встановленого строку зберігання».

Отже, фактично відповідач не була належним чином повідомлена про всі судові засідання, які були призначені при розгляді справи судом першої інстанції. 

Вказані обставини спростовують висновки суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги ст.128 ЦПК України, порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань, приймати в них участь, а тому і не міг в такому разі розглядати справу у заочному порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З матеріалів справи вбачається, що суд відкрив у цій справі у спрощеному позовному провадженні з викликом учасників в судове засідання ( а.с. 37), а тому мав дотримуватись вимог щодо їх належного повідомлення про судові засідання, та не міг його проводити у разі неотримання відповідачем судової повістки про виклик з підстав «закінчення терміну зберігання». 
У зв`язку з цим, колегія вбачає підстави, передбачені п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, для скасування оскаржуваного заочного рішення.

Решта доводів скарги відповідача зводиться до наступного: вона не підписувала з відповідачем кредитного договору на умовах, зазначених відповідачем, банк не мав права нараховувати відсотки, неустойку, комісії як такі, що не були узгоджені сторонами, банк не мав права нараховувати відсотки після спливу строку кредитування, банком пропущено строк позовної давності. 
Перевіривши вказані доводи, колегія дійшла наступних висновків. 

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що у анкеті-заяві, підписаній відповідачем 24.03.2011р., зазначено, що відповідач згодна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Заява - анкета позичальника від 24.03.2011року не містить відомостей стосовно визначеної процентної ставки, а також у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 9 - зворот). 

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), зокрема, у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафів, оскільки в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині обґрунтованості нарахування відповідачу відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів відповідно до умов договору, оскільки, як встановлено вище, таких умов не містить жодній підписаний відповідачем наданий банком документ, долучений у цю справу.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

З огляду на все вищенаведене, тобто ретельний аналіз апеляційним судом вимог чинного законодавства з приводу спірних правовідносин, документів, на які як на доказову базу посилався банк, колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами на підставі Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. 

До таких висновків колегія дійшла з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-131цс19 від 03 липня 2019 року.

Разом з тим, з урахуванням тієї ж правової позиції колегія визнає, що суд обґрунтовано стягнув тіло кредиту з огляду на такі обставини. 

Так, з анкети-заяви вбачається, що відповідач вказувала, що бажає отримати у Приватбанку кредитку «Універсальна» із встановленням на неї кредитного ліміту у розмірі 1000 грн. ( а.с. 9-зворот), але строку кредитування визначено не було. А тому тіло кредиту підлягало стягненню у відповідності до вимог ч. 2 статті 530 ЦК України, тобто у момент пред`явлення вимоги банком, у підтвердженому розрахунком розмірі 1447,90 грн.

Що стосується строку позовної давності, про застосування якої просить відповідач на стадії апеляційного провадження, оскільки таку заяву нею не було подано у зв`язку з ухваленням судом заочного рішення, до цієї обґрунтованої вимоги, колегія не вбачає підстав для цього, оскільки строку повернення кредиту сторонами не визначено, а на правовідносини щодо повернення коштів на вимогу кредитора позовна давність не поширюється. 
Таким чином, судом обґрунтовано було стягнуто лише тіло кредиту, а решта складових заборгованості не підтверджена тими доказами, які були надані банком суду першої інстанції.
Отже, рішення скасовується апеляційним судом повністю у зв`язку з порушенням судом ч. 3 статті 376 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для його скасування, та апеляційним судом приймається постанова про часткове задоволення позову щодо вимог про стягнення тіла кредиту у розмірі 1 447,90 грн., а в решті позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. 

Також колегія вказує, що судом першої інстанції було стягнуто з відповідача судовий збір в розмірі 1600 грн.
Між тим, судом не було враховано, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, а тому вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а відтак і від його відшкодування стороні у справі.

Приймаючи нову постанову про часткове задоволення позову, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають компенсації позивачу пропорційно до задоволених вимог за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач звільнена від цього обов`язку.
Банком за подання позову на суму 13 108,06 грн. сплачено судовий збір в сумі 1600 грн., а задоволено позов на суму 1447,90 грн., тому компенсації йому підлягає сума судового збору у розмірі: 1447,90 х 1600 : 13108,06 = 176,73 грн. 

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).

З змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст.ст. 268, 369 ч.1, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2018 року скасувати з прийняттям постанови про часткове задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, на рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитом, оформленим анкетою-заявою б/н від 24 березня 2011 року, у сумі 1 447 (одна тисяча чотириста сорок сім) гривень 90 копійок.

В решті позовних вимог банку відмовити.

Судовий збір у сумі 176 (сто сімдесят шість) гривень 73 копійки компенсувати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова прийнята, складена та підписана 04 травня 2020 року.

Головуючий:                                                                 Маловічко С.В.

Судді:                                                                                 Гончар М.С.

                        Подліянова Г.С.