УХВАЛА

17 червня 2020 року 
Київ
справа №520/12347/19
адміністративне провадження №К/9901/13743/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 )
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року 
у справі №520/12347/19
за позовом ОСОБА_1 
до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 )                          
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до    Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила: 
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (по особовому складу) № 26-РС    від 16 листопада 2018 року в частині звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 з посади операційної сестри операційного відділення Військово-медичного клінічного центру Північного регіону; 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №259    від 19 листопада 2018    року в частині виключення старшого сержанта ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечень;  
- поновити ОСОБА_1 на військовій службі на посаді операційної сестри операційного відділення Військово-медичного клінічного центру Північного регіону з 16 листопада 2018 року; 
- стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 87228,56 грн. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково, а саме: 
- визнано протиправним та скасовано наказ начальника Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (по особовому складу) № 26-РС від 16  листопада 2018 року в частині звільнення старшого сержанта ОСОБА_1  з посади операційної сестри операційного відділення Військово-медичного клінічного центру Північного регіону;
-  визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 259 від 19 листопада 2018 року в частині виключення старшого сержанта ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечень; 
- поновлено позивачку на військовій службі на посаді операційної сестри операційного відділення Військово-медичного клінічного центру Північного регіону з 16 листопада 2018 року; 
- стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 листопада 2018    року по 18 листопада 2019 року в розмірі 47536 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, 28 травня 2020 року відповідач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, серед основних засад судочинства, закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно пункту 20 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України “Про запобігання корупції” займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом розгляду у даній справі є визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення позивача та стягнення середнього заробіток за час вимушеного прогулу.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 проходила службу на посаді операційної сестри операційного відділення Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, яка не відноситься до посад, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища. 
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
Також суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі №520/12347/19.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду