ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року	Львів	Справа № 140/1728/19 пров. № А/857/364/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В., 
з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю., 
представника відповідача Ярошика Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Україна» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції – Ковальчук В.Д., 
час ухвалення рішення – 13:09:28, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк, 
дата складання повного тексту рішення – 24.07.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ПОСП «Україна» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Волинській області), яким просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.04.2019 року № № 0003351401, 0005291303, 0005311303, 0005321303, 0005301303. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року позов задоволено. 
Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено належними доказами реальності здійснення господарських операцій з контрагентами ТзОВ «Зміна» і ТзОВ «Скайап», ТзОВ «Лорен Компані», ТзОВ «Марітон Україна», ТзОВ «Суперія», ТзОВ «Юкрейніан Сейл Кей», ТзОВ «Дейнеко Груп», ТзОВ «Будрезерв Б», ТОВ «Ерстетайм», ТОВ «ХК Леон», ТОВ «Кама Сервіс», ТОВ «Гравіойл», ТзОВ «Файна Фуд», ТзОВ «Артфорум Групп», ТзОВ «СВО Плюс», ТзОВ «Зернотранс груп». Зокрема, апелянт посилається на те, що надані позивачем первинні документи містили недоліки та невідповідності, зокрема окремі видаткові накладні не містили деталізації щодо осіб, які брали участь у господарських операціях, в яких також був відсутній деталізований опис товару. Також позивачем не надано ряд документів, а саме тих, які підтверджують транспортування та якість товару, відсутні документи складського обліку на придбані товари. При цьому, під час перевірки встановлено відсутність можливості виконання господарських операцій контрагентами, в яких відсутні достатні матеріальні та трудові ресурси, а щодо ряду контрагентів порушені кримінальні провадження за ознаками фіктивного підприємництва. Зокрема, допитаний слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області в якості свідка директор ПОСП «Україна» повідомив, що документальне оформлення господарських операцій по придбанню товарів у ряду контрагентів не здійснював. Додатково апелянт надав суду апеляційної інстанції копію протоколу допиту в якості свідка особи, яка згідно з установчими та реєстраційними документами є засновником і керівником ТзОВ «Скайап». Крім того, апелянт стверджує про неможливість переміщення значної кількості товарів контрагентами, в яких відсутні достатні матеріальні та трудові ресурси, тому відповідач ставить під сумнів реальність таких господарських операцій. Також апелянт зазначає, що під час перевірки встановлено факти несвоєчасного перерахування позивачем до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору при виплаті громадянам доходів від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю). А сплата цих платежів після проведення перевірки, на переконання апелянта, не може бути підставою для скасування відповідних податкових повідомлень-рішень. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та письмові пояснення, в яких виклав свої заперечення, вважає вимоги та доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановив суд, з 22.01.2019 року до 25.02.2019 року працівники ГУ ДФС у Волинській області провели документальну планову виїзну перевірку ПОСП «Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства та щодо нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року до 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт від 04.03.2019 року № 3810/14-04/03735446. В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог: п. 44.1 ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. п. 198.1, 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті, в сумі 2578598,00 грн.; пп. пп. 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. п. 176.1, 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно перераховано податок з доходів фізичних осіб (ПДФО) на загальну суму 292911,32 грн. та не перераховано ПДФО на загальну суму 144957,08 грн.; пп. пп. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170, підрозділу 10 п. 16 Податкового кодексу України, внаслідок чого не перераховано військового збору при виплаті платникам податків доходу за період, що перевірявся, на загальну суму 9864,96 грн. 
На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкові повідомлення-рішення від 01.04.2019 року: № 0003351401, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 3223247,50 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 2578598,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 644649,50 грн.; № 0005291303, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510,00 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати; № 0005311303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 154618,79 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 118379,52 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 36239,27 грн.; № 0005321303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 12331,20 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 9864,96 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 2466,24 грн.; № 0005301303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 34197,12 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями 30958,03 грн. та нараховано пеню в розмірі 3239,09 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.
В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність – це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит – це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.
Згідно з п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. 
Пунктом 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками – су б`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів – виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання. 
Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. п. 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов`язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
А відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) – актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних). При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Проте зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків. 
Необхідність підтвердження фактів здійснення господарських операцій належним чином оформленими первинними документами передбачена Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», яким також встановлено вимоги до таких документів. 
В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне. 
Як встановив суд, 01.11.2016 року між ПОСП «Україна» (Продавець) та ТзОВ «Зміна» (Покупець) укладено договори купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, відповідно до яких позивач поставив контрагенту пшеницю, ячмінь, зерновідходи, солому, силос кукурудзи. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідними видатковими накладними на кожну партію товару. 
01.04.2016 року між ПОСП «Україна» (Постачальник) та ТзОВ «Зміна» (Покупець) укладено договір поставки № 0104, відповідно до умов якого позивач поставив велику рогату худобу в кількості 19 голів, загальною вартістю 127800,00 грн., в тому числі ПДВ 21300,00 грн. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідними видатковими накладними на кожну партію товару. 
01.04.2016 року між ПОСП «Україна» (Виконавець) та ТзОВ «Зміна» (Замовник) укладено договір про виконання робіт по догляду великої рогатої худоби, відповідно до умов якого позивач надав послуги по утриманню великої рогатої худоби на загальну суму 2110196,00 грн. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідними актами приймання-здачі робіт (надання послуг) за кожен місяць, в якому такі послуги надавались. 
01.07.2017 року між ПОСП «Україна» (Орендодавець) та ТзОВ «Зміна» (Орендар) укладено договір оренди нерухомості № 0107, відповідно до умов якого ТзОВ «Зміна» орендувало у позивача комплекс будівель та споруд, а саме: піднавіс на сільськогосподарські машини, гараж на сільськогосподарські машини, газосклад, свинарник, яма для жому, площадка для автомобілів, асфальтна площадка. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме актом прийому-передачі в оренду нежитлових приміщень від 01.07.2017 року. Загальна вартість оренди майна в перевіреному періоді 557000,00 грн., втому числі ПДВ 92833 грн. 
06.06.2016 року між ПОСП «Україна» (Продавець) та ТзОВ «Скайап» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 6/6-16, відповідно до умов якого позивач продав велику рогату худобу на загальну суму 3449995,00 грн., в тому числі ПДВ 574999,00 грн. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідними видатковими накладними. 
Факт оплати ТзОВ «Зміна» і ТзОВ «Скайап» за поставлені позивачем товари та надані послуги підтверджується виписками з банківських рахунків ПОСП «Україна» та не заперечується контролюючим органом в акті перевірки. Також на суму поставлених товарів та наданих послуги (виконаних робіт) виписав відповідні податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
04.09.2018 року між ТзОВ «Лорен Компані» (Продавець) та ПОСП «Україна» (Покупець) укладено договір поставки № 040918, відповідності до умов якого подавець поставив позивачу запасні частини до транспортних засобів загальною вартістю 2996860,00 грн., в тому числі ПДВ 499477,00 грн. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідними видатковими накладними на кожну партію товару.  
20.09.2018 року між ТзОВ «Марітон Україна» (Продавець) та ПОСП «Україна» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 8/09/18, відповідно до умов якого подавець поставив позивачу прокат плоский на загальну суму 1272324,00 грн., в тому числі ПДВ 212054,00 грн. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідними видатковими накладними на кожну партію товару. 
19.09.2018 року між ТзОВ «Суперія» (Продавець) та ПОСП «Україна» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу№ 14-09/18, на виконання умов якого продавець поставив позивачу металопродукцію на загальну суму 586600,80 грн., в тому числі ПДВ 97767,00 грн. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідною видатковою накладною. 
Як встановив суд, товари були поставлені зазначеними контрагентами в м. Балту Одеської області та в с. Білине Балтського району Одеської області на об`єкти, які ПОСП «Україна» орендує у ТзОВ «ВВ Агро» згідно з договором оренди нерухомого майна від 01.07.2018 року та актом прийому-передачі в оренду майна від 01.07.2018 року, а саме: комплекс будівель та споруд загальною площею 4833,8 кв. м, що розташований за адресою: Одеська область, м . Балта, вул. Репіна, 1 та вул. Репіна, 1Д; комплекс будівель та споруд загальною площею 1842,4 кв. м, що розташований за адресою: Одеська область, Балтський район, с. Білине, вул. Привокзальна, 79. 
При цьому, факт отримання позивачем описаного вище товару підтверджується також його використанням у власній господарській діяльності, а саме на виконання ремонтних робіт металевого огородження, завантажувальні (оглядові) ями, металеві конструкції завантажувального комплексу у м. Балті та с. Білине Балтського району Одеської області, проведення яких було визначене обов`язком ПОСП «Україна» згідно з договором оренди нерухомого майна від 01.07.2018 року № 01/07-2018. 
10.05.2017 року між ТзОВ «Юкрейніан Сейл Кей» (Продавець) та ПОСП «Україна» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № US-0000048, на виконання умов якого продавець поставив позивачу будівельні матеріали загальною вартістю 679952,00 грн., в тому числі ПДВ 566627,00 грн. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідними видатковими накладними на кожну партію товару, сальдовою відомістю по балансовому рахунку № 205 «Будівельні матеріали» 
Товар також був поставлений на орендовані позивачем приміщення в м. Балта Одеської області і с. Білине Балтського району Одеської області. 
05.04.2018 року між ПОСП «Україна» (Покупець) та ТзОВ «Будрезерв Б» (Постачальник) укладено договір поставки № 05/04-18, відповідно до умов якого постачальник поставив позивачу дизельне пальне на загальну суму 875764,00 грн., в тому числі ПДВ 145960,67 грн., що підтверджується видатковою накладною від 16.04.2018 року № РН-0000018. Факт використання позивачем вказаного товару (палива) у власній господарській діяльності, а саме на заправку належних йому транспортних засобів підтверджується лімітно-забірними картами на одержання матеріальних цінностей за квітень-травень 2018 року та сальдовими відомостями по балансовому рахунку 203 «Паливо» за квітень, серпень 2018 року (звіт про рух матеріальних цінностей), копії яких позивач надав суду. 
24.01.2018 року між ПОСП «Україна» (Покупець) та ТзОВ «ХК Леон» (Постачальник) укладено договір поставки № 24/01, відповідно до умов якого постачальник поставив позивачу дизельне пальне на загальну суму 130022,00 грн., в тому числі ПДВ 21670,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000083 від 25.01.2018 року та рахунком-фактурою № СФ-0000040 від 24.01.2018 року. Поставлений товар (дизельне пальне) був використаний ПОСП «Україна» у господарській діяльності, а саме на заправку належних позивачу транспортних засобів, що підтверджується лімітно-забірними картами на одержання матеріальних цінностей за січень 2018 року та сальдовою відомістю по балансовому рахунку 203 «Паливо» за січень 2018 року (звіт про рух матеріальних цінностей), копії яких позивач надав суду. 
На підставі видаткової накладної від 31.08.2018 року № 121 ТзОВ «Дейнеко Груп» поставило ПОСП «Україна» дизельне паливо на загальну суму 2619600,00 грн., в тому числі. ПДВ 436600,00 грн. Факт використання позивачем цього товару (палива) у господарській діяльності, а саме на заправку належних йому транспортних засобів підтверджується лімітно-забірними картами на одержання матеріальних цінностей за період вересень-жовтень 2018 року та сальдовими відомостями по балансовому рахунку 203 «Паливо» за вересень-жовтень 2018 року (звіт про рух матеріальних цінностей), копії яких позивач надав суду. 
На підставі видаткової накладної від 21.08.2017 року № 6 ТзОВ «Ерстетайм» поставило позивачу бензин на загальну суму 117528,00 грн., в тому числі ПДВ 97940,00 грн., який був використаний ПОСП «Україна» у господарській діяльності на заправку транспортних засобів, що підтверджується лімітно-забірними картами на одержання матеріальних цінностей, сальдовими відомостями по балансовому рахунку 203 «Паливо» (звіт про рух матеріальних цінностей), копії яких позивач надав суду.
15.06.2018 року між ПОСП «Україна» (Покупець) і ТзОВ «Кама Сервіс» (Постачальник) було укладено договір № 1506/2018 на поставку позивачу хлібобулочних виробів, строк придатності яких минув, на виконання умов якого позивачу поставлено хлібобулочні вироби на загальну суму 1540260,00 грн, в тому числі ПДВ 256710,00 грн., Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідними видатковими накладними.
22.12.2017 року між ПОСП «Україна» (Покупець) і ТзОВ «Гравіойл» (Постачальник) було укладено договір № 2212/2017, на виконання умов якого позивачу поставлено хлібобулочні вироби на загальну суму 924000,00 грн., в тому числі ПДВ 154000,00 грн. Фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами підтверджується документами, копії яких позивач надав суду, а саме відповідними видатковими накладними.
На підставі видаткової накладної  від 03.08.2017 року № 2 та рахунку на оплату від 03.08.2017 року № 2 ТзОВ «Артфорум Групп» поставило ПОСП «Україна» хлібобулочні вироби, строк придатності яких вийшов, на загальну суму 546000,00 грн., в тому числі ПДВ 91000,00 грн. 
На підставі відповідних видаткових накладних, копії яких позивач надав суду, ТзОВ «СВО Плюс» поставило ПОСП «Україна» хлібобулочні вироби, строк придатності яких вийшов, на загальну суму 500000,00 грн., в тому числі ПДВ 83333,00 грн. 
На підставі видаткової накладної від 07.08.2017 року № 2 ТзОВ «Зернотраст груп» поставило ПОСП «Україна» хлібобулочні вироби, строк придатності яких вийшов, на загальну суму 75000,00 грн., в тому числі ПДВ 12500,00 грн. 
Також факт отримання позивачем зазначених товарів (хлібобулочні вироби, строк придатності яких вийшов) підтверджується фактом їх використання у власній господарській діяльності, а саме в якості кормів на годівлю тварин, що перебувають у власності ПОСП «Україна» та знаходяться по догляду на виконання договорів, що підтверджується відомостями витрат кормів за формою № 94 та сальдовою відомістю по балансовому рахунку 208 «Насіння і корми» (звіт про рух матеріальних цінностей), копії яких позивач надав суду. 
Як встановив суд за результатами дослідження описаних вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки, а порядок заповнення податкових накладних, виписаних постачальниками товарів (робіт, послуг), відповідав чинному на момент виписки законодавству, а також вони були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.  
А відсутність певних документів чи неістотні недоліки в їх оформленні, на думку суду, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, а також якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю. 
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 820/475/17. 
Щодо посилання відповідач на пояснення, надані в якості свідків в рамках кримінальних проваджень посадових осіб ПОСП «Україна» - директора і головного бухгалтера, в яких вони вказують про невідомі їм факти укладення господарських операцій з деякими контрагентами, то, як правильно зазначив суд першої інстанції про те, що у вказаних поясненнях свідки зазначають, що проведення деяких господарських операцій, в тому числі і з контрагентами, які вказані в акті перевірки, здійснював фактичний власник підприємства, а первинна документація підприємства частково зберігається в офісному приміщенні ПОСП «Україна» в с. Вільхівка Горохівського району Волинської області, а частково в офісному приміщенні фактичного власника підприємства, яке у 2018 році знаходилося по вул. Рейтерській, 29Б в м. Києві. Водночас, надані позивачем суду первинні документи, а саме копії договорів з вищенаведеними контрагентами підписані зі сторони позивача директором ПОСП «Україна» та містять печатки підприємства, як і надані суду копії видаткових накладних, які складені на підтвердження господарських операцій. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість посилання відповідача на те, що отримані свідчення (пояснення) посадових осіб ПОСП «Україна» беззаперечно підтверджують відсутність реальних правових наслідків за цими правочинами.
При цьому, той факт, що окремі видаткові накладні містять підписи осіб і посвідчені печаткою, однак не містять прізвища й ініціалів осіб, які їх підписували, не тягне за собою припинення господарських зобов`язань та не позбавляє цей документ статусу первинного. Також відсутність посади отримувача ТМЦ, а не печатки у видатковій накладній, не є підставою для невизнання її первинним документом, який підтверджує факт здійснення господарської операції. При цьому, відсутність у видатковій накладній номера та дати довіреності також не впливає на факт передачі матеріальних цінностей, оскільки довіреність не є документом, який підтверджує факт передачі товару від однієї особи другій. Вона підтверджує лише повноваження особи отримати ТМЦ. Крім того, законодавством не передбачено ступеня деталізації точної адреси місця складання первинного документа, а місце складення не є обов`язковим реквізитом первинного документа. 
Також слід зазначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Відсутність об`єктивної змоги переконатися у недостовірності первинного документа чи окремих його реквізитів (зокрема, підпису, прізвища особи, що здійснює операцію, тощо) під час його отримання чи протягом найближчого часу виключає притягнення до відповідальності особи, яка використала такий документ у податковому обліку. У такому випадку дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентами, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі № 820/1763/16. 
Щодо доводів відповідача про те, що ПОСП «Україна» не надані паспорти якості, декларації відповідності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вони не є документами податкового (бухгалтерського) обліку, а отже неподання їх платником податків, у даному випадку, не є обставиною, що може нівелювати право на формування ним податкового кредиту з податку на додану вартість. Ненадання сертифікатів якості не є достатнім доказом нереальності господарських операцій, оскільки правомірність формування витрат підтверджується перш за все за наслідком дослідження первинних документів. Крім того, сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №813/6883/13-а. 
Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на ненадання позивачем контролюючому органу товарно-транспортних накладних, оскільки відсутність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій, проведених з контрагентами, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується належно оформленими видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року у справі № 2а/0370/2455/1.  
Правильним також є висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача щодо посилань ненадання позивачем розрахунку формування цін на послуги по догляду за тваринами і оренди приміщень, оскільки такий розрахунок не є первинним документом чи документом, який підтверджує факти здійснення господарських операцій. 
Щодо посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до положень «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, складення товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) стосується випадку відпуску нафтопродуктів вантажоодержувачу через перевізника. 
Також, як правильно вказав суд першої інстанції, відповідачем не надано до суду доказів визнання недійсними описаних вище договорів, укладених позивачем з його контрагентами. 
Щодо доводів відповідача про те, що за результатами податкового аналізу та податкової інформації контрагентів позивача встановлено відсутність основних засобів, не встановлено придбання або оренду складських приміщень для здійснення господарської діяльності, по ланцюгу господарських операцій не встановлено придбання відповідного товару для його реалізації на користь позивача, не надано документів на підтвердження якості та походження товару тощо, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до п. п. 74.1, 74.3 ст. 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі – Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. 
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики. 
Отже, посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно зазначених вище контрагентів позивача, а також податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, що складена за результатами опрацювання звітності цих контрагентів чи неможливості проведення їх зустрічної звірки (перевірки), є безпідставним, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі № 815/565/15. 
Також суд першої інстанції правильно зазначив, що законодавством на сторону цивільно-правової угоди – покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку при формуванні податкового кредиту здійснювати контроль та перевірку за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника або через відсутність документального підтвердження сплати податку зазнавати певних негативних матеріальних наслідків у вигляді позбавлення права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку, фактично сплачених ним у попередньому податковому періоді постачальникам товару. Також відсутність у вказаних в акті перевірки контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Крім того, відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу) тощо. 
Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені в постановах Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі № 820/4648/13-а та від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16. 
Також колегія суддів зазначає, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарських операцій, вчинених між останніми у ланцюгу постачань платником податків та його безпосередніми контрагентами, а тому наведені вище доводи відповідача, на думку колегії суддів, є безпідставними. 
Крім того, суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив, що за описаними вище операціями мав місце фактичний та реальний рух активів, відбувалась зміна зобов`язань у сторін договорів, що не заперечується в акті перевірки, господарські операції відповідають економічному змісту, відображеному в договорах.
Щодо посилання відповідача на проведення досудових розслідувань у кримінальних провадженнях за фактами фіктивної підприємницької діяльності чи інших порушень законодавства ряду суб`єктів господарювання, серед яких ПОСП «Україна» і описані вище контрагенти, зокрема, на протоколи допиту в якості свідків осіб, які згідно з установчими і реєстраційним документами є керівниками даних підприємств і заперечують свою участь у їх діяльності, колегія суддів зазначає, що доказом вини у здійсненні фіктивного підприємництва може бути лише вирок суду, постановлений у кримінальній справі, який набрав законної сили і яким встановлено факт здійснення посадовими особами підприємств фіктивного підприємництва чи інших злочинів, тобто відсутність реальних господарських операцій. Однак такого вироку відповідач суду не надав, а сам лише факт проведення досудового розслідування не може бути беззаперечним і належним доказом того, що вказані підприємства не здійснюють реальної господарської діяльності, а лише, як правильно зазначив суд першої інстанції, потребує додаткової перевірки наявності чи відсутності дефектності наданих позивачем документів у підтвердження чи то спростування відповідних фактів здійснення господарських операцій.
Отже, наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду у кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними. При цьому, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами. 
Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі № 820/1100/18 та від 27.03.2018 року у справі № 816/809/17. 
Також колегія суддів враховує принцип презумпції добросовісності платника податків, який означає, що подані платником податків контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. При цьому, чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди – покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів. В свою чергу, відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач. Крім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 826/13582/13-а. 
Крім того, колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТзОВ «Зміна» і ТзОВ «Скайап», ТзОВ «Лорен Компані», ТзОВ «Марітон Україна», ТзОВ «Суперія», ТзОВ «Юкрейніан Сейл Кей», ТзОВ «Дейнеко Груп», ТзОВ «Будрезерв Б», ТОВ «Ерстетайм», ТОВ «ХК Леон», ТОВ «Кама Сервіс», ТОВ «Гравіойл», ТзОВ «Файна Фуд», ТзОВ «Артфорум Групп», ТзОВ «СВО Плюс», ТОВ «Зернотранс груп» були зареєстровані у встановленому порядку, не були виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебували на обліку в органах державної податкової служби та були зареєстровані платником податку на додану вартість, на підтвердження чого позивач надав, зокрема, копії свідоцтв про їх реєстрацію платниками податку на додану вартість. 
Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реальності господарських операцій ПОСП «Україна» із вказаними контрагентами на підставі описаних вище договорів поставки (купівлі-продажу), підтвердження здійснення цих господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цими контрагентами в періоді, що перевірявся. 
За таких обставин, на думку колегії суддів, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.04.2019 року №0003351401 є протиправним та підлягає скасуванню.
Також колегія суддів враховує, що, як описано вище, в акті перевірки містяться висновки контролюючого органу про те, що ПОСП «Україна» в ІV кварталі 2018 року виступало податковим агентом, який нараховував та виплачував фізичним особам дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю) в розмірі 657664,00 грн. та, відповідно, нараховував податок на доходи фізичних осіб в сумі 118379,52 грн., який не був перерахований до бюджету у встановлені строки, як і військовий збір із суми орендної плати в розмірі 9864,96 грн. 
Відповідно до пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку – орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.
Підпунктом «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. 
Відповідно до пп. пп. 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання). Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Відповідно до пп. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 ПК України, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. 
Згідно з п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Як встановив суд, до прийняття 01.01.2019 року контролюючим органом оскаржених податкових повідомлень-рішень ПОСП «Україна» самостійно сплатило до бюджету вказані в акті перевірки суми податку з доходів фізичних осіб і військового збору, що підтверджується платіжними дорученнями від 29.03.2019 року № 18 та № 20 і про що було повідомлено відповідача у запереченнях на акт перевірки від 29.03.2019 року. 
Отже, на момент прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 01.04.2019 року № 0005291303, № 0005311303, № 0005321303 і № 0005301303 податкові зобов`язання з доходів фізичних осіб та військового збору були сплачені позивачем, проте ГУ ДФС у Волинській області згаданими податковими повідомленнями-рішеннями безпідставно повторно визначило як грошові зобов`язання вже сплачені суми податків, а тому колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що дані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. 
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд – 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 140/1728/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена виключно у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 20 березня 2020 року