Постанова
Іменем України 
 
13 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/19683/18
провадження № 61-22088св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,     
 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 , 
відповідач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,  
    
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на        рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у складі судді Остапчук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О.,                   Іванової І. В., Мельника Я. С., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»  (далі - АТ «КБ «ПриватБанк» та/або банк) про  захист прав споживачів та стягнення коштів за депозитним вкладом.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09 грудня 2013 року між ним  та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «КБ «ПриватБанк», у                       м. Ялта, Автономної Республіки Крим, укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070030930900 зі щомісячною виплатою, на виконання умов якого ним внесено 620 000,00 грн на депозитний рахунок № НОМЕР_1 шляхом перерахування коштів з його рахунку                   № НОМЕР_2 .
Згідно з умовами договору депозитного вкладу процентна ставка становить 19% річних.
Банк, починаючи з березня 2014 року неправомірно зупинив нарахування відсотків на депозитний вклад, в зв`язку із чим 22 серпня 2014 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перевести відсотки за користування його депозитним вкладом на рахунок в ПАТ «КБ «ПриватБанк» № 5168 7420 НОМЕР_3 , відкритий ним 13 серпня 2014 року у м. Херсоні. Зазначена заява залишилась без реагування.
15 грудня 2014 року він повторно звернувся до банківської установи з заявою, в якій просив відновити нарахування відсотків за договором банківського вкладу. Ця заява також отримана відповідачем, однак, як і попередня, задоволена не була.
09 листопада 2017 року він подав заяву до АТ «КБ «ПриватБанк», яка ним отримана 10 листопада 2017 року, про розірвання договору банківського вкладу від 09 грудня 2013 року та повернення депозиту з відсотками. Станом на 19 квітня 2018 року вищевказана заява банком не задоволена.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з до АТ «КБ «ПриватБанк» на свою користь 620 000,00 грн - суму депозитного вкладу за договором банківського вкладу від 09 грудня 2013 року                                       № SAMDNWFD0070030930900, 235 073,43 грн - ненарахованих відсотків за період з 26 січня 2016 року до 14 листопада 2017 року, 50,28 грн -ненарахованих відсотків за період з 15 листопада 2017 року до                              06 вересня 2018 року, 15 083,84 грн - 3 % річних за період з 15 листопада 2017 року до 06 вересня 2018 року та 34 596 грн - інфляційних втрат за період з 15 листопада 2017 року до 06 вересня 2018 року, всього на суму 904 803,55 грн.    
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 620 000 грн вкладу за договором від 09 грудня 2013 року                                                         № SAMDNWFD0070030930900, 235 600,08 грн - відсотки за період з                     26 січня 2016 року до 14 листопада 2017 року, 25,85 грн - відсотки за період з 15 листопада 2017 року до 18 квітня 2018 року,  7 898,63 грн - 3 % річних за період з 15 листопада 2017 року до 18 квітня 2018 року,                         33 976 грн - інфляційні втрати за період з 15 листопада 2017 року                                   до 18 квітня 2018 року, 0,78 грн - пені (суми без відрахувань).
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.      
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із його доведеності.    
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року змінено в частині розміру відсотків за період з 26 січня 2016 року до                       14 листопада 2017 року, визначено до стягнення їх розмір у сумі                     235 073, 43 грн. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи допущену судом першої інстанції помилку в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків, змінив рішення в цій частині, визначивши їх розмір у сумі 235 073, 43 грн. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, АТ «КБ «ПриватБанк»  подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга АТ «КБ «ПриватБанк» аргументована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не прийняли до уваги доводи банку та не надали їм належної оцінки, не врахували наявність ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року, якою провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів закрито.        
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за депозитним договором.
Витребувано із Печерського районного суду міста Києва зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 09 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу                                                      № SAMDNWFD0070030930900, вклад «Депозит плюс» на 12 місяців у відділенні ПАТ «КБ «Приват Банк», м. Ялта, Автономна Республіка Крим.  
Згідно з умовами договору процентна ставка на вклад становить                           19 % річних.
Випискою по картковому рахунку № НОМЕР_2 від 25 листопада 2015 року № 1511SSV0E11C27AAA20 підтверджено факт відкриття позивачу депозитного рахунку № НОМЕР_1 та внесення на нього коштів у розмірі 620 000,00 грн.  
Внесення грошових коштів також підтверджується квитанціями, оригінали яких були надані суду першої інстанції для огляду.  
09 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав до ПАТ «КБ «ПриватБанк» заяву про розірвання договору банківського вкладу від 09 грудня         2013 року та повернення належних йому коштів (депозитний вклад) та нарахованих відсотків, яка банком не виконана.  
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування  судами першої та апеляційної інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до  статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
За змістом  статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Частиною першою статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.
Згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України  за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши  факт укладення між сторонами договору банківського вкладу та внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок у ПАТ «КБ «ПриватБанк», враховуючи, що вимога позивача про повернення належних йому грошових коштів разом із процентами є належним способом захисту його прав, відповідає умовам договору і вищенаведеним нормам матеріального права, дійшов правильного висновку про стягнення з банківської установи на користь позивача грошових коштів за депозитним вкладом.  
Правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій в частині застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті    625 ЦК Українита стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних й інфляційних втрат, оскільки між сторонами існує грошове зобов`язання, виконання за яким прострочено відповідачем, що є підставою для стягнення з нього суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.  
Аналогічний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Доводи касаційної скарги про те, що банк під час розгляду справи посилався на наявність ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року, якою провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів закрито та яка є підставою для закриття провадження у даній справі, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідне клопотання про закриття провадження у даній справі банк не заявляв та не довів, що позови у цих справах є тотожними.
Інші доводи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.  
Верховний Суд не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).      
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                      від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для  залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та постанови апеляційного суду - без змін. 
Керуючись статтями 389, 400, 401 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.      

Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук