ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 червня 2020 року           справа №360/923/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання – Харечко О.П., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року (повний текст складено 01 квітня 2020 року в м. Сєвєродонецьку Луганської області) у справі № 360/923/20 (суддя в 1 інстанції – Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                  В С Т А Н О В И В:  

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач)  до Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач) в якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19 лютого 2020 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років позивачу відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб";  зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", зарахувавши до вислуги років період з 08 січня 2015 року по 30 квітня 2018 року безпосередньої участі в антитерористичній операції на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці; період з 01 березня 2019 року по 31 травня 2019 року безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях на пільгових умовах; один місяць служби за три місяці; період з 04 серпня 2004 року по 15 листопада 2007 року в підрозділах карного розшуку Міністерства внутрішніх справ України на пільгових умовах; один місяць служби за півтора місяці; період з 30 травня 2008 року по 08 січня 2015 року на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб на пільгових умовах; один місяць служби за сорок днів, а загалом 29 років 09 місяців 13 днів. (арк.справи 1-7)
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 360/923/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено. (арк.справи 78-80)
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.(арк.справи 85-94).
В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні повністю.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
 Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивача звільнено із служби у зв`язку із скороченням штату про що свідчить наказ ГУНП в Луганській області № 410 від 22.05.2019 року. (арк.справи 15).
З 31.05.2019 року позивача виключено з кадрів Національної поліції України та знятий з усіх видів забезпечення (арк.справи 16).
Відповідно до протоколу відповідача за пенсійною справою – 1213010960 (НПУ) від 01.06.2019 позивачу призначено пенсію по інвалідності (арк.справи 39).
12.08.2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області з заявою від 09.08.2019 про призначення йому пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги. (арк. справи 65).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/4337/19 від 20.11.2019  визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Луганській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 09 серпня 2019 року про призначення пенсії за вислугу років та зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 серпня 2019 року та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.
На виконання судового рішення відповідачем прийнято рішення від 19.02.2020 року, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за заявою від 09.08.2019 року у зв`язку з тим, що календарна вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (18 років 09 місяців 25 днів) є меншою, ніж 24 календарних років відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (арк.справи 68 зв. – 69 зв.)
З огляду на зазначене колегія суддів зазначає наступне.
Так, вказані правові відносини регулюються Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Пунктом “б” статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Відповідно до пункту “а” частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах “б” - “д”, “ж” статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з  1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.
Отже, для призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років позивачу необхідно мати 24 календарних роки і більше.
Згідно наданих ГУ Національної поліції в Луганській області документів для призначення позивачу пенсії по інвалідності до управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Луганській області, які зокрема містять: подання про призначення пенсії по інвалідності від 02.08.2019 року, в якому зазначено, що станом на 31.05.2019 року календарна вислуга позивача складає 18 років 09 місяців 25 днів; засвідчений витяг з наказу від 12.07.2019 року № 582 о/с по особовому складу відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» про звільнення, в якому зазначено, що вислуга років у календарному обчисленні на момент звільнення зі служби (31.05.2019 року) складає 18 років 09 місяців 25 днів.
Колегія суддів зазначає, що даної вислуги років позивача недостатньо для призначення пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до статті 23 Закону № 2262.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявну вислугу у позивача 29 років 05 місяців 11 днів, розрахованої ним у пільговому  обчисленні, а не календарному, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на наступне.
Як зазначалося вище, Законом № 2262 (пункт «а» статті 12) чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 24 календарних років і більше.
Згідно з ч.4 ст. 17 Закону № 2262-XII при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Законом № 2262-XII чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 24 календарних років і більше; міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
Колегія суддів зауважує, що календарний рік - це проміжок часу від першого до останнього дня того чи іншого року по календарю; рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що законодавець у назві статті 17 Закону № 2262-ХІІ використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років “для призначення пенсії”. Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 (номер рішення в ЄДРСР 73042834), від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17 (номер рішення в ЄДРСР 76613907), від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17 (номер рішення в ЄДРСР 78022536), від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а (номер рішення в ЄДРСР 79381274).
Враховуючи приписи чинного законодавства, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» ч.1 ст. 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.
Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що на день звільнення позивача зі служби його календарна вислуга років не відповідає умовам призначення пенсії за пунктом “а” статті 12 Закону № 2262-ХІІ, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно прийнято рішення від 13.03.2019 № 16 про відмову в призначенні пенсії, відповідно у суду відсутні підстави для визнання такого рішення протиправним та скасування. 
Стосовно посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах ВСУ від 27.05.2008 року (справа №21-2438во07) та ВП ВС від 07.06.2018 року (справа №800/517/17), колегія суддів зазначає, що дані посилання є необґрунтованими, оскільки висновки Верховного Суду у вищезазначених справах не стосуються спірних правовідносин.   
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права і частині прийняття відзиву відповідача та посилання на ч.7 ст.47 КАС України, колегія суддів вважає їх неприйнятними, оскільки вищезазначена норма процесуального закону стосується наслідків неналежного подання письмової заяви про відмову від позову, зміну предмету або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог.
Зазначеною нормою не встановлено порядок дій суду першої інстанції на випадок не надання доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, та не визначено заборону суду приймати такий відзив.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 360/923/20 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 360/923/20 – залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 10 червня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п.3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            А.В. Гайдар

Судді                                                                                  Е.Г. Казначеєв

                                                                                   І.Д. Компанієць